Справа № 560/3691/26
РІШЕННЯ
іменем України

24 серпня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення – рішення від 30.06.2025 №6989528/22-25.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.02.2026 позивач отримав податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 30.06.2025 №6989528/22-25, яким йому визначено податкове зобов`язання із земельного податку за 2024 рік у розмірі 1937,26 грн. Позивач вважає вказане рішення протиправним, оскільки є особою з інвалідністю II групи та пенсіонером за віком, а належна йому на праві приватної власності земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 1,49 га не перебуває в оренді та використовується для ведення особистого селянського господарства. 
Ухвалою суду від 13.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Зазначає, що відповідно до даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС, Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності позивача перебуває земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 1,4876 га, кадастровий номер 6823382000:11:001:0375, яка розташована на території Новоушицької територіальної громади та не передана в оренду. За таких обставин контролюючий орган відповідно до пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України визначив позивачу мінімальне податкове зобов`язання за 2024 рік у сумі 1937,26 грн. Відповідач наголошує, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням визначено саме суму мінімального податкового зобов`язання, а не земельного податку, тому посилання позивача на передбачені статтею 281 Податкового кодексу України пільги зі сплати земельного податку є безпідставними та не стосуються спірних правовідносин. У зв`язку із цим відповідач вважає, що податкове повідомлення-рішення від 30.06.2025 №6989528/22-25 прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством.
Позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначає, що мінімальне податкове зобов`язання є мінімальною величиною податкового зобов`язання зі сплати податків, зборів і платежів, пов`язаних із виробництвом та реалізацією сільськогосподарської продукції або з володінням чи користуванням земельними ділянками сільськогосподарського призначення. На думку позивача, визначення такого зобов`язання не може нівелювати передбачену статтею 281 Податкового кодексу України пільгу зі сплати земельного податку, оскільки належна йому земельна ділянка площею 1,49 га використовується для ведення особистого селянського господарства та не перевищує встановленої законом площі у 2 га, а сам позивач є особою з інвалідністю II групи та пенсіонером за віком.
Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких не погоджується з доводами позивача, вважає їх безпідставними та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що мінімальне податкове зобов`язання та земельний податок є різними за своїм змістом податковими платежами, а передбачені статтею 281 Податкового кодексу України пільги стосуються виключно сплати земельного податку та не звільняють особу від визначення мінімального податкового зобов`язання. 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд встановив наступне.
Позивач є особою з інвалідністю II групи, пенсіонером за віком та власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,4876 га, кадастровий номер 6823382000:11:001:0375, розташованої на території Новоушицької територіальної громади. 
Право власності позивача на вказану земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №139267 від 26.05.2006 та відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відомості про передачу земельної ділянки в оренду відсутні.
Головним управління ДПС у Хмельницькій області сформувано податкове повідомлення-рішення форми «МПЗФ» від 30.06.2025 №6989528/22-25, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за 2024 рік у сумі 1937,26 грн, розраховане у зв`язку з визначенням мінімального податкового зобов`язання щодо належної йому земельної ділянки.
Не погодившись із визначеним податковим зобов`язанням, позивач звернувся до Головного управління ДПС у Хмельницькій області зі скаргою.
За результатами розгляду скарги Головне управління ДПС у Хмельницькій області повідомило позивача, що за даними державних інформаційних ресурсів земельна ділянка площею 1,4876 га перебуває у його власності та не передана в оренду, а тому податкове повідомлення-рішення від 30.06.2025 №6989528/22-25 за 2024 рік на суму 1937,26 грн залишено без змін. 
Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини врегульовані положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України).
Законом України від 30.11.2021 №1914 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень" для платників податків - фізичних осіб, у яких у власності та/або користуванні (оренді, суборенді, емфітевзисі. постійному користуванні) є земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, вводиться поняття мінімального податкового зобов`язання.
Відповідно до пункту 64 розділу XX "Перехідні положення" ПК України першим роком, за який визначається мінімальне податкове зобов`язання, є 2022 рік.
Згідно з підпунктом 170.14.3. пункту 170.14 статті 170 ПК України визначення загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб. Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/ користування.
Відповідно до підпункту 170.14.1. пункту 170.14 статті 170 ПК України для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.
Згідно з підпунктом 170.14.5. пункту 170.14 статті 170 ПК України до загальної суми сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів для платника податку - фізичної особи включаються: податок на доходи фізичних осіб (далі - податок) та військовий збір з доходів від продажу власної сільськогосподарської продукції; земельний податок за земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь.
Платниками податку до бюджету сплачується лише позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом. постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь.
Згідно з підпунктами 38-1.1.4 пункту 38-1.1, пунктів 38-1.3, 38-1.4 статті 38-1 ПК України мінімальне податкове зобов`язання визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік.
У разі передачі земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування мінімальне податкове зобов`язання визначається для орендарів, користувачів на інших умовах таких земельних ділянок у порядку, визначеному цим Кодексом.
У разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.
У разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік.
Згідно з підпунктом 38-1.1.2 статті 381 ПК України мінімальне податкове зобов`язання щодо земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої не проведена, обчислюється за формулою: МПЗ = НГО x S x К x М / 12, де: МПЗ мінімальне податкове зобов`язання; НГО - нормативна грошова оцінка 1 гектара ріллі по Автономній Республіці Крим або по області з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю; S - площа земельної ділянки, гектарах; К - коефіцієнт, що становить 0,05; М - кількість календарних місяців, протягом яких земельна ділянка перебуває у власності, оренді, користуванні на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) платника податків.
Відповідно підпункту 38-1.1.4 статті 381 ПК України, мінімальне податкове зобов`язання визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік.
Згідно пункту 38-1.3 статті 381 ПК України у разі передачі земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування мінімальне податкове зобов`язання визначається для орендарів, користувачів на інших умовах таких земельних ділянок у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 38-1.4 статті 381 ПК України встановлено, що у разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.
Відповідно до пункту 38-1.2. Мінімальне податкове зобов`язання не визначається для:
земельних ділянок, що використовуються дачними (дачно-будівельними) та садівничими (городницькими) кооперативами (товариствами), а також набуті у власність/користування членами цих кооперативів (товариств) у результаті приватизації (купівлі/продажу, оренди) у межах земель, що належали цим кооперативам (товариствам) на праві колективної власності чи перебували у їх постійному користуванні;
земель запасу;
невитребуваних земельних часток (паїв), розпорядниками яких є органи місцевого самоврядування, крім таких земельних часток (паїв), переданих органами місцевого самоврядування в оренду;
земельних ділянок зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, які належать фізичним особам на праві власності та/або на праві користування та станом на 1 січня 2022 року знаходилися у межах населених пунктів;
земельних ділянок, земельних часток (паїв), за які не нараховувалися та не сплачувалися плата за землю або єдиний податок четвертої групи, що перебувають у консервації, або забруднені вибухонебезпечними предметами, або щодо яких прийнято рішення про надання податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів на підставі заяв платників податків про визнання земельних ділянок непридатними для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами.
Мінімальне податкове зобов`язання для земельних ділянок, земельних часток (паїв), передбачених абзацом сьомим цього пункту, не визначається за період, за який не визначається плата за землю або єдиний податок четвертої групи.
Належність фізичної особи до осіб з інвалідністю I або II групи чи до пенсіонерів за віком, а також використання земельної ділянки площею до 2 га для ведення особистого селянського господарства не визначені пунктом 38-1.2 статті 38-1 Податкового кодексу України як підстави, за яких мінімальне податкове зобов`язання не обчислюється.
Матеріали справи не містять доказів того, що належна позивачу земельна ділянка належить до будь-якої з категорій, визначених пунктом 38-1.2 статті 38-1 Податкового кодексу України.
Щодо посилання позивача на статтю 281 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 281.1.1 пункту 281.1 статті 281 Податкового кодексу України від сплати земельного податку звільняються особи з інвалідністю I і II груп.
Підпунктом 281.1.3 пункту 281.1 статті 281 Податкового кодексу України від сплати земельного податку звільнено пенсіонерів за віком.
Судом встановлено, що позивач є особою на яку розповсюджується приписи статті 281 ПК України та яка входить до категорії осіб, які звільняються від сплати земельного податку, оскільки є пенсіонером за віком та особою з інвалідністю ІІ групи.
Натомість, позивачу нарахована сума мінімального податкового зобов`язання (позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків та збору) відповідно до статті 170 ПК України, а не земельний податок.
Суд зазначає, що наявність підстав для звільнення від сплати позивачем земельного податку не звільняє його від сплати мінімального податкового зобов`язання на підставі пункту 281.1 статті 281 ПК України, оскільки є окремим видом податку, що запроваджено у 2022 році.
При цьому, спірним податковим повідомленням-рішенням позивачу визначена сума мінімального податкового зобов`язання як власнику земельної ділянки та жодних податкових зобов`язань із земельного податку не нараховувалось на вказану земельну ділянку.
Аналогічних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові №240/4800/24 від 05 грудня 2024 року.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави для звільнення фізичної особи - пенсіонера від сплати земельного податку відповідно до пункту 281.1 статті 281 ПК України не поширюються на сплату мінімального податкового зобов`язання.
Мінімальне податкове зобов`язання є самостійним видом податкового зобов`язання, запровадженим із 2022 року, і розраховується незалежно від фактичного отримання доходу чи використання земельної ділянки.
Тому пенсіонер, навіть будучи звільненим від земельного податку, не звільняється від сплати мінімального податкового зобов`язання у разі володіння земельною ділянкою сільськогосподарського призначення.
Позивач не заперечує факту перебування земельної ділянки сільськогосподарського призначення у його власності та відсутності зареєстрованого права оренди чи іншого користування нею за іншою особою.
У спірному податковому повідомленні-рішенні контролюючим органом не нараховано земельний податок, а визначено податкове зобов`язання у сумі 1937,26 грн, що становить позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків і зборів щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6823382000:11:001:0375 площею 1,4876 га. Отже, посилання позивача на пільги зі сплати земельного податку не спростовують правомірності оскаржуваного рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах щодо протиправності рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Відповідачем доведено правомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення.
За таких обставин підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 30.06.2025 №6989528/22-25 відсутні, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.
Підстави для розподілу судового збору відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач: | Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29001 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя | | П.І. Салюк