справа № 278/1354/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року       м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Анни Кривенької, розглянув цивільну справу за позовом Голосіївської районної ради в місті Києві державної адміністрації, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Служба у справах дітей Новогуйвинської селищної ради Житомирської області про відібрання дитини, 

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ
Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася з позовом до ОСОБА_2 в якому просила: відібрати у останньої малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав; покласти здійснення соціально-правового захисту малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на Службу у справах дітей Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області.
У обґрунтування заявленого Голосіївська районна в місті Києві повідомила, що у лютому 2026 року до ради надійшов дзвінок під час якого було повідомлено, що у будинку АДРЕСА_1 державна адміністрація проживає матір з новонародженою дитиною, але умови проживання останніх непридатні для малюка. За фактом такого повідомлення працівниками ради здійснений виїзд за вищевказаною адресою де виявлено ОСОБА_2 з її новонародженою донькою ОСОБА_1 . Разом із тим, працівниками ради встановлено, що умови проживання відповідачки дійсно не придатні для життя новонародженої дитини: у кімнаті, що розташована у підвальному приміщенні, був неприємний затхлий запах, таргани, вістуні вікна і провітрювання. Зважаючи на зазначені обставини, малолітня ОСОБА_1 була відібрана від матері й поміщена до закладу охорони здоров`я. Водночас, під час профілактичної бесіди ОСОБА_2 повідомила представників позивача про те, що вона немає місця проживання у місті Києві, яке б відповідало санітарно-гігієнічним нормам для проживання дитини. Ураховуючи зазначене, позивач уважає за необхідне відібрати малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідачки без позбавлення батьківських прав. 

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Ухвалою суду від 13 квітня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою суду від 19 травня 2026 року підготовчий розгляд цієї справи завершений і справа призначена до судового розгляду по суті.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 надала суду письмові пояснення у яких вказала, що Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області немає можливості забезпечити соціально-правовий захист дитин, оскільки малолітня ОСОБА_1 не проживає на території вказаного органу місцевого самоврядування.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином. Разом із тим, від представника позивача ОСОБА_4 на адресу суду надійшло клопотання про здійснення судового розгляду справи за її відсутності. Причини неявки інших учасників справи суду невідомі.
Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги правила ст. 280 ЦПК України, суд уважає за необхідне здійснювати розгляд цієї справи у заочному порядку.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 батьками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 25).
Із акту обстеження умов проживання дитини від 27 лютого 2026 року, який складений представниками Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, вбачається, що у ОСОБА_1 відсутнє свідоцтво про народження, а у кімнаті, де мешкає дівчинка умови для її проживання не придатні, оскільки кімната розташована у підвальному приміщенні хостелу, у ній затхле повітря і неприємний запах, а також відсутня можливість здійснити провітрювання кімнати. Поміж іншого, дівчинка разом із матір`ю проживають зі співмешканцем останнього – ОСОБА_6 , який зі слів матері дівчинки, притягався до кримінальної відповідальності (а.с. 36-37).
Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини підтверджується невідповідність умов проживання ОСОБА_2 для її доньки ОСОБА_1 (а.с. 31-35).
У листі Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району міста Києва від 02 березня 2026 року № 100/47-284 зазначено, що з 19 лютого 2026 року малолітня ОСОБА_1 перебуває під лікарським наглядом лікаря-педіатра ОСОБА_7 , але декларація з лікарем не укладена через те, що батьки не отримали свідоцтво про народження дівчинки. За свідченнями лікаря загальний стан дитини задовільний, крик голосний, помірний гіпертонус, підшкірно-жировий шар розвинений недостатньо, шкіра рожева, видимі слизові оболонки рожеві, слери білі, коротка вуздечка язика, дихання через ніс, вільне, пуерильне дихання, тони серця звучні, ритмічні, живіт помірно вздутий. За результатами візиту лікаря додому 27 лютого 2026 року з`ясовано, що дитина разом з батьками проживає в орендованому підвальному приміщенні, що не відповідає санітарним нормам (а.с. 27).
06 березня 2026 року розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вирішено негайно відібрати ОСОБА_1 , 31 січня 2026 року, та влаштувати її до закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту дітей (а.с. 10 зворот).
Відповідно до довідки № 44 від 06 березня 2026 року, що видана в.о. старости Пряжівського старостинського округу Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом із тим, з 2022 року остання не проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання (а.с. 50).
Згідно з актом обстеження умов проживання, що складений представниками Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області за зареєстрованим місце проживання ОСОБА_2 мешкає її брат – ОСОБА_8 , який є інвалідом І групи та страждає на психічні розлади. Умови проживання за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є непридатними для проживання у них дитини (а.с. 51 зворот).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
Передбаченими пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України підставами для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва.
У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків ч. 2 ст. 170 СК України.
Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.
Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.
З огляду на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, така позиція викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України».
Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначений Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (далі – Порядок).
Відповідно до абз. 8 п. 8 Порядку у разі прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав служба у справах дітей протягом тижня інформує структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення), селищної, сільської ради за місцем проживання сім`ї для надання соціальних послуг сім`ї. Результати проведеної роботи щодо надання соціальних послуг сім`ї враховуються службою у справах дітей під час підготовки висновку про доцільність поновлення або позбавлення батьків батьківських прав.
За правилами абз. 9 п. 8 Порядку якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.
За правилами ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.
Згідно з ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.
Правовідносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання, випадки їх обмеження регулює Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Так у абз. 5 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
Відповідно до ч. 2 ст.16 Прикінцевих положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим.

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ
Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову із огляду на таке.
Судом установлено, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої ОСОБА_1 . Водночас, представниками Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що умови проживання ОСОБА_2 є непридатними та небезпечними для проживання у них малолітньої ОСОБА_1 . 
Ураховуючи зазначений перебіг подій, а також зважаючи на приписи законодавства України, суд уважає, що, наразі, якнайкращим інтересам малолітньої ОСОБА_1 відповідатиме відібрання її від матері з подальшою передачею під опіку органу опіки та піклування.
Стосовно доводів представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 суд вказує на те, що в силу приписі абз. 9 п. 8 Порядку саме на орган опіки та піклування за місцем походження дитини покладений обов`язок здійснювати контроль за усуненням батьками причин, які перешкоджали належному вихованню дитини, і у разі не усунення таких причин такий орган зобов`язаний вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.
З матеріалів справи вбачається, що мати дитини – ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання на території Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, а отже відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України та приписів Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем походження малолітньої ОСОБА_1 є зареєстроване місце проживання її матері – с. Пряжів Житомирського району Житомирської області.
Зважаючи на викладене вище, суд зазначає, що обов`язок здійснення соціально-правового захисту малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у цьому випадку покладено саме на орган опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ
У порядку ст. 141 ЦПК України із відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про захист прав малолітньої особи, що подано органом опіки та піклування, від сплати якого відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений при зверненні до суду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.
Відібрати малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у матері ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , код платника податків НОМЕР_1 ) без позбавлення батьківських прав.
Здійснення соціально-правового захисту малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покласти на орган опіки та піклування Новогувинської селищної ради Житомирського району Житомирської області (вул. Дружби Народів, 5, с-ще Новогуйвинське, Житомирський район, Житомирська область, код ЄДРПОУ 04348303).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складений 07 липня 2026 року.

Суддя          Віктор Мокрецький