Справа №752/3250/25
Провадження №2-о/752/30/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року        м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Кокошка О.Б.,
за участю секретаря Потапенко Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про встановлення факту перебування на утриманні та факту спільного проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні та факту спільного проживання однією сім`єю, заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Заява обґрунтована тим, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав статус військовослужбовця та загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 біля с. Макіївка, Сватівського району Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, довідкою № 4088м/2248л про причини смерті ОСОБА_2 , сповіщенням сім`ї від 10 вересня 2024 року № 503.
Заявниця вказувала, що ОСОБА_2 із 05 грудня 1989 року до дня смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також зареєстрована та проживає ОСОБА_1 (сестра померлого), яка є пенсіонером та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві.
Посилалася на те, що ОСОБА_2 до моменту виконання бойових завдань в зонах активних бойових дій доглядав за рідною сестрою - ОСОБА_1 , забезпечував її всім необхідним для проживання, зокрема, сплачував комунальні послуги, купував продукти, ліки, одяг. У період виконання бойових завдань, ОСОБА_2 постійно забезпечував її фінансово.
ОСОБА_1 спільно з військовою частиною здійснила організацію поховання ОСОБА_2 . Заявниця намагалась отримати допомогу на проведення поховання та компенсацію матеріальних витрат на ритуальні послуги у зв`язку із загибеллю брата ОСОБА_2 , проте їй було відмовлено у наданні допомоги та компенсації витрат на поховання, оскільки не доведено факту спільного проживання та ведення спільного господарства.
ОСОБА_1 вважає, що має право на призначення пенсії по втраті годувальника у розмірі 50 % грошового забезпечення померлого рідного брата на підставі положень статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
У зв`язку із цим заявниця 19 грудня 2024 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою, яка отримана 27 грудня 2024 року за вх. № 11469 щодо призначення пенсії в зв`язку із втратою годувальника.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 02 січня 2025 року № 262140002632 відмовлено заявниці в переході на пенсію по втраті годувальника у зв`язку з ненаданням нотаріально засвідчених документів про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою на день його смерті.
З огляду на викладене ОСОБА_1 просила суд встановити факт перебування на утриманні та спільного проживання з рідним братом ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, для отримання пенсії по втраті годувальника.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами окремого провадження у судовому засіданні.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що сповіщенням сім`ї від 10 вересня 2024 року № 503 ОСОБА_1 повідомлено про те, що сержант ОСОБА_2 , технік із системного адміністрування групи телекомунікаційних мереж та інформаційних систем інформаційно-телекомунікаційного центру вузла зв`язку 1 категорії, військової частини НОМЕР_1 НГУ, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , біля с. Макіївка, Сватівського району Луганської області (а. с. 22).
Відповідно до довідки про причини смерті № 4088м/2248л ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначена причина смерті: вибухова травма внаслідок військових дій (а. с. 20).
11 вересня 2024 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 , актовий запис № 15377 (а. с. 23).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 18).
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 19).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 05 грудня 1989 року до дня смерті був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .
За вказаною адресою також зареєстрована та проживає заявниця - ОСОБА_1 (сестра померлого), ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію за віком.
У зв`язку зі смертю брата - ОСОБА_2 заявниця звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою, яка зареєстрована 27 грудня 2024 року № 11469 щодо призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 02 січня 2025 року № 262140002632 відмовило ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, оскільки заявницею не долучено до заяви документи передбачені пунктами 2.9., 2.22., 2.23. чинних (дійсних) на дату подання заяви.
Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК України.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17).
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина четверта статті 315 ЦПК України, частина шоста статті 294 ЦПК України).
Отже, при розгляді цивільних справ суди встановлюють факти, що мають юридичне значення, передбачені частиною першою статті 315 ЦПК України або інші факти, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в порядку окремого провадження, якщо встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:
діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;
вдова (вдівець);
батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);
жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
У статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) передбачено, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
У частині четвертій статті 30 Закону № 2262-ХІІ зазначені особи, які вважаються непрацездатними членами сім`ї.
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію. (стаття 31 Закону № 2262-ХІІ).
Верховний Суд у постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16, від 28 вересня 2022 року у справі № 367/4516/20 та від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 посилався на рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення поняття «член сім`ї» щодо військовослужбовця. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Зокрема, передбачено, що особи, які не були членами сім`ї загиблого, але перебували на його утриманні, додають до заяви рішення суду або нотаріально посвідчений правочин, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого).
Як уже зазначалося, для цілей визначення того, чи є особа утриманцем у розумінні чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, необхідно встановити, чи має така особа право на призначення пенсії в разі втрати годувальника за приписами Закону № 2262-ХІІ.
Згідно із сформованою судовою практикою повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16.
Заявниця у поданій заяві та у судовому засіданні стверджувала, що вона спільно проживала разом із братом ОСОБА_2 за адресою їх спільного проживання та перебувала на його повному утриманні.
Із наявної у матеріалах справи виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 наданої АТ «ПриватБанк» за період із 01 січня 2023 року до 23 жовтня 2024 року суд встановив, що ОСОБА_2 здійснив перерахування грошових коштів на картковий рахунок заявниці у загальному розмірі: 39450,00 грн.
Водночас, заявниця за період із 01 січня 2023 року до 23 жовтня 2024 року отримала надходження грошових коштів на картковий рахунок відкритий у АТ «ПриватБанк» від ОСОБА_6 у загальному розмірі 49600,00 грн, що становить 125,73% від розміру грошових коштів, які надавав заявниці ОСОБА_2 .
У судовому засіданні суд заслухав показання свідків, а саме сусідів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили суду, що заявниця проживала разом зі своїм братом ОСОБА_2 .
Покази свідків надані у судовому засіданні зводилися до загальних фраз без уточнення конкретних обставин спільного проживання та/або утримання ОСОБА_2 своєї сестри ОСОБА_1 .
Суд також встановив, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований син ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , який відповідно до статті 202 СК України, зобов`язаний утримувати свою матір, яка є непрацездатною і потребує матеріальної допомоги.
Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Будь-яких інших доказів, на підставі яких суд має можливість встановити факт спільного проживання заявниці разом зі своїм братом, ведення з ним спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків в матеріалах справи відсутні.
Частиною третьою статті 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Згідно з частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, заявниця на підтвердження вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на повному утриманні свого брата ОСОБА_2 належних доказів не надала і судом їх не здобуто.
За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні брата ОСОБА_2 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України суд зазначає, що при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись статтями 76-89, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про встановлення факту перебування на утриманні та факту спільного проживання однією сім`єю - відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, місцезнаходження: вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, місто Київ, 04053, ЄДРПОУ 42098368.
Повний текст судового рішення складено 03.06.2026.

Суддя         О. Б. Кокошко