ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 вересня 2026 року справа №360/2271/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Гаврищук Т.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року у справі № 360/2271/25 (головуючий І інстанції Качанок О.М.) за позовом Приходька Андрія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Приходько Андрій Анатолійович в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування періодів роботи в органах митної служби України з 09.03.1995 по 15.03.2024 до стажу державної служби;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.11.2025 № 123850003640 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії як державному службовцю відповідно до Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та Закону України № 889-VIII від 10.12.2015;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 час роботи на посадах в органах державної митної служби України з 09.03.1995 по 15.03.2024; призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” № 3723-ХІІ з 06.11.2025 в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 21.10.2025 № 11 та від 21.10.2025 № 12, виданих Луганською митницею Державної митної служби України.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року позов задоволено частково: 
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні/перерахунку пенсії від 13.11.2025 № 123850003640;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця у відповідності до положень статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та пункту 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIII, за його заявою від 06.11.2025, зарахувавши увесь період трудової діяльності ОСОБА_1 з 09.03.1995 по 15.03.2024 до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та провести відповідний перерахунок, та виплату пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії;
- у задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову через порушення норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт зазначив, що відповідно до змін, внесених до Порядку № 622 постановою КМУ від 05.06.2019 року № 469, право на перерахунок раніше призначеної пенсії державного службовця згідно Порядку № 622, мають особи: які на 01.05.2016 року займали посади державної служби; яким призначено пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу” від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у період з 01.10.2011 року до 01.05.2016 року; які в період роботи на спецпосадах не отримували пенсію згідно Закону № 3723 ХІІ до дня набрання чинності Законом № 889-VIII, тобто до 01.05.2016; які звільнились з посади державної служби, в тому числі до 01.01.2020 року. 
Крім того, статтею 25 Закону № 3723-ХІІ визначено сім категорій посад, які вони могли обіймати у відповідних державних органах, та передбачено, що віднесення існуючих на той час посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії державних службовців нових посад провадиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом. Службовцям, які займали посади, віднесені до категорії посад державної служби, встановлювався відповідний ранг.
Митним кодексом України було передбачено для працівників митних органів персональні звання, спеціальну форму та відзнаки. Подальшими редакціями- їм присвоювались спеціальні звання. 
Відповідно до статті 569 Митного Кодексу України посадовим особам митних органів присвоюються спеціальні звання, тому ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ. 
Отже, період перебування посадових осіб в органах митної служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, який надіслав матеріали справи, які сформовані в електронній формі та частково в паперовій формі.
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи у змішаній формі (електронно-паперовій) і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення, виходячи з наступного.
06.11.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу”, яку за принципом екстериторіальності розглянуто ГУПФУ в Дніпропетровській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.11.2025 № 123850003640 відмовлено позивачу в переведенні на пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу”, оскільки відповідно до чинного законодавства та наданими до заяви документами стаж державного службовця - позивача становить 5 років 3 місяці 23 дні.
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
За п. 1 ч. 1 статті 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.
Згідно з частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), який набрав чинності 01 травня 2016 року.
За статтею 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пункти 10 та 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII передбачають, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За ч. 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Системний аналіз зазначених вище норми законодавства дозволяє дійти висновку про те, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ і розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічні правові висновки щодо застосування наведених норм права неодноразово висловлювалися Верховним Судом в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 607/9429/17.
06.11.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії - пенсію державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ. На момент звернення із вказаною заявою він отримував пенсію за віком за нормами Закону № 1058-IV.
Суд враховує, що на дату звернення позивача із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця, йому виповнилося 63 роки, тобто умови законодавства про державну службу щодо пенсійного віку (62 роки) виконано.
Водночас, зі змісту оспорюваного рішення відповідача вбачається, що підставою для відмови в переведенні на пенсію державного службовця слугувала та обставина, що визначений відповідачем стаж позивача як державного службовця становить 05 років 03 місяці 23 дні.
Однак, позивач вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу державної служби час його роботи на посадах в органах державної митної служби України з 09.03.1995 по 15.03.2024.
Щодо вказаних обставин, суд зазначає наступне.
За статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
За пунктом 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону.
У силу вимог пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
В даному випадку слід керуватися, в тому числі, Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Постанова № 283).
Згідно з абзацами третім та п`ятим пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба):
- на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів;
- на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , позивач з 09.03.1995 по 15.03.2024 працював в органах державної митної служби, у вказаний період позивачу було присвоєно спеціальні/персональні звання радника митної служби, а також позивачем приймалась присяга державного службовця та присвоювався ранг державної служби.
Наведене також підтверджується довідкою Луганської митниці Державної митної служби України від 21.10.2025 № 7.15-1/12/10/737, яка міститься в матеріалах пенсійної справи позивача. У цій довідці також, серед іншого, зазначено, що 15.03.2024 ОСОБА_1 звільнений із займаної посади, за угодою сторін, відповідно до частини другої статті 86 Закону України “Про державну службу”. Стаж державної служби ОСОБА_1 за період трудової діяльності в митних органах складає 29 років 00 місяців 07 днів.
Частиною 2 статті 546 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VІ встановлено, що митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі положення, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.
Положеннями статті 569 Митного кодексу України визначено, що працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.
Посадові особи, які вперше прийняті на службу до митних органів і раніше не перебували на державній службі, складають Присягу державного службовця відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Відносини, що виникають у зв`язку з прийняттям на державну службу до митних органів, проходженням та припиненням державної служби в митних органах, визначаються законодавством про державну службу, крім особливостей, передбачених цим Кодексом.
Отже, митна служба України є складовою частиною системи органів виконавчої влади України і складається з митних органів, митних організацій. Державна митна служба України є органом виконавчої влади і здійснює функції в галузі митної справи відповідно до Конституції України, законодавства про зовнішньоекономічну діяльність, митного законодавства та інших нормативних актів.
У свою чергу, подібні за змістом норми, що визначали статус митних органів в Україні, їх функції та правові основи діяльності, у період роботи позивача на відповідних посадах, були визначені Митним кодексом України від 11 липня 2002 року № 92-IV та спеціальним Законом України “Про митну справу в Україні” від 25 червня 1991 року № 1262-XII.
Приписами статті 4 Закону України “Про митну справу в Україні” було визначено, що засади митної справи визначаються виключно законом. Кабінет Міністрів України організовує і забезпечує здійснення митної справи. Безпосереднє керівництво митною справою покладається на Державну митну службу України, яка є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом. Положення про Державну митну службу України затверджується Президентом України.
Відповідно до частини 2 статті 7 зазначеного Закону, посадовим особам митних органів України присвоюються спеціальні звання, які встановлюються законами України.
Статтею 5 України “Про митну справу в Україні” встановлювалось, що створення, реорганізація та ліквідація митниць, спеціалізованих митних управлінь та організацій, установ і навчальних закладів здійснюється Державною митною службою України за погодженням з Міністерством фінансів України.
Таким чином, посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в митних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері митної політики), фінансуються за рахунок державного бюджету, а відповідно одержують заробітну плату перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Враховуючи те, що позивач з 09.03.1995 по 15.03.2024 працював в митних органах, прийняв присягу державного службовця, обіймав відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері митної політики), те, що йому присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання у визначеному законодавством порядку, а також те, що він отримував заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, із заробітної плати проводились відрахування підвищених розмірів відповідних (страхових, соціальних) внесків до спеціальних фондів державного бюджету, відтак всі періоди роботи (служби) позивача на відповідних посадах підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
За абзацом 1 статті 588 Митного кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України “Про державну службу”. При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу”, незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Положення про спеціальні звання посадових осіб митних органів, порядок присвоєння цих звань та їх співвідношення з рангами державних службовців, а також розміри надбавок до посадового окладу за спеціальні звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Так, процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати було визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 № 839 (далі - Порядок № 839).
За з пунктом 9 Порядку №839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.
Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.
За абз. 7 пункту 3 Порядку № 839 до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 306 “Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями” (далі - Постанова № 306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку митного органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.
Тобто, спеціальні звання посадових осіб органів державної митної служби - прирівнюються до рангів державного службовця, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 306.
Додатком 6 Постанови № 306 передбачено, що спеціальне звання “Головний державний радник податкової та митної справи” - прирівнюється до 1 рангу державного службовця; “Державний радник податкової та митної справи I рангу та Державний радник податкової та митної справи II рангу” - 2 рангу державного службовця; “Державний радник податкової та митної справи III рангу” - 3 рангу державного службовця; “Радник податкової та митної справи I рангу” - 4 рангу державного службовця; “Радник податкової та митної справи II рангу” - 5 рангу державного службовця; “Радник податкової та митної справи III рангу” - 6 рангу державного службовця; “Інспектор податкової та митної справи I рангу” - 7 рангу державного службовця; “Інспектор податкової та митної справи II рангу” - 8 рангу державного службовця; “Інспектор податкової та митної справи III рангу, Інспектор податкової та митної справи IV рангу, Молодший інспектор податкової та митної справи” - 9 рангу державного службовця.
За пунктами 343.1, 343.2 та 343.3 статті 343 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.
Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.
У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.
Пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України “Про державну службу”.
При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Отже, посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Тобто, оскільки позивач безперервно перебував на службі на різних посадах у митних органах (віднесених до посад державних службовців) з 09.03.1995 по 15.03.2024, а тому такий період трудової діяльності позивача, має бути повністю зараховано до його стажу держаної служби.
З форми РС-право вбачається, що окремі періоди, що входять до вищезазначеного загального періоду безперервного перебування позивача на службі на різних посадах у митних органах з 09.03.1995 по 15.03.2024, зараховано до стажу державної служби позивача, а саме: з 09.03.1995 по 29.11.1999 та з 01.06.2013 по 01.01.2014. Інші ж періоди, в тому числі, й на тих же самих посадах, на яких перебував позивач та які зараховані до стажу державної служби, не зараховані до такого стажу позивача.
При цьому, в спірному рішенні відповідача не зазначено жодних обґрунтувань для такого вибіркового зарахування до стажу державної служби позивача наведених періодів його роботи, як і не зазначено в цілому правових підстав у зв`язку з якими відповідачем не зараховано до стажу державної служби позивача в цілому увесь період його безперервного перебування на службі на різних посадах у митних органах з 09.03.1995 по 15.03.2024, що не відповідає принципу обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень.
Правом на подання відзиву на позовну заяву з обґрунтуванням своєї позиції та підстав для неврахування в цілому вказаного періоду трудової діяльності позивача до його стажу державної служби, відповідач також не скористався.
З урахуванням викладеного суд зазначає, що рішення відповідача про відмову в призначенні/перерахунку пенсії від 13.11.2025 № 123850003640 прийнято не на підставі Конституції та законів України, без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а також без урахування принципу обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень та вимог законодавства, тому є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо права позивача на призначення йому пенсії як державному службовцю, суд зазначає, що станом на 01 травня 2016 року позивач мав більше 20 років стажу державної служби, а станом на час звернення із заявою про переведення на інший вид пенсії більше 29 років стажу державної служби, а також більше 36 років загального страхового стажу та досяг віку 63 років, що відповідає приписам статті 37 Закону № 3723-XII та дає право на пенсію відповідно пункту 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII, через що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того, враховуючи, що Закон України “Про державну службу” № 3723-ХІІ передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, відтак у випадку призначення особі пенсії за віком відповідно до положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, і в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію державних службовців відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ та пункту 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII, має місце саме призначення пенсії, а не переведення.
Зазначені висновки суду узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17, а також Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.09.2019 у справі № 363/1493/17, від 25.03.2020 у справі № 367/1130/17, від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.
Крім того, зважаючи на те, що вимога позивача про призначення йому пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ прямо залежить від зарахування стажу державної служби, наявні підстави для зобов`язання відповідача здійснити призначення позивачу пенсії відповідно до положень вказаного Закону та приписів пункту 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII, із зарахуванням всього періоду його трудової діяльності з 09.03.1995 по 15.03.2024 до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні/перерахунку пенсії від 13.11.2025 № 123850003640;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця у відповідності до положень статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та пункту 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIII, за його заявою від 06.11.2025, зарахувавши увесь період трудової діяльності ОСОБА_1 з 09.03.1995 по 15.03.2024 до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та провести відповідний перерахунок, та виплату пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року у справі № 360/2271/25 за позовом Приходька Андрія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 9 вересня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

Т.Г. Гаврищук