ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/2119/26
11 вересня 2026 року | м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.03.2026 ОСОБА_1 звернулася через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. 
10.03.2026 заяву позивача було розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та рішенням від 10.03.2026 № 204650029571 відмовлено у призначенні пенсії, зазначено наступне: «за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.02.2010 по 31.12.2010 та з 01.03.2011 по 31.07.2011, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня сплата страхових внесків
Загалом відповідач не зарахував до пільгового стажу 13 років 06 місяців 03 дні, до страхового стажу не було зараховано 01 рік 04 місяці.
Отже, станом на день подачі позовної заяви, відповідачем протиправно не було зараховано до пільгового стажу та до загального страхового стажу періоди роботи позивача, що і стало причиною відмови у призначенні їй пенсії.
Ухвалою суду від 13.04.2026 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.
Ухвалою суду від 20.04.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" із відповідними письмовими доказами 30.04.2026. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне. 
За результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу позивачки не враховано: в період роботи з 01.02.2010 по 31.12.2010 та з 01.03.2011 по 31.07.2011, оскільки реєстрі осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня сплата страхових внесків. 
До пільгового стажу не зараховано:
- періоди роботи на посаді водія трамвая згідно архівної довідки №А-5 від 24.02.2026, оскільки згідно даних наявних в ЄДРПОУ Харківське КП «Міськелектротранс» ордена Трудового Червоного Прапора ім. 60-річчя Радянської України (03328623) припинило свою діяльність. Рішення комісії щодо підтвердження права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відсутнє. 
Отже, у позивачки відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону №1058, оскільки відсутній необхідний пільговий стаж. Таким чином, пенсійний орган не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення своїми діями прав позивачки на пенсійне забезпечення.
У відповіді на відзив позивачем викладені доводи, які за своєю суттю аналогічні мотивам, викладеним у позовній заяві.
Ухвалою суду від 18.06.2026 продовжено строк розгляду справи на 2 місяці.
Представником позивача 19.08.2026 надіслано до суду клопотання про прискорення розгляду справи.
Справа розглянута з урахування періоду перебування головуючої судді у основній щорічній плановій відпустці.
На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
02.03.2026 ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. 
Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
10.03.2026 заяву позивача було розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та рішенням від 10.03.2026 № 204650029571 відмовлено у призначенні пенсії, зазначено наступне: «за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.02.2010 по 31.12.2010 та з 01.03.2011 по 31.07.2011, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня сплата страхових внесків. 
До пільгового стажу не враховано періоди роботи на посаді водія трамвая згідно архівної довідки №А-5 від 24.02.2026, оскільки згідно даних наявних в ЄДПРОУ Харківське КП «Міськелектротранс» ордена Трудового Червоного Прапора ім. 60 річчя Радянської України (03328623) припинило свою діяльність. Рішення комісії щодо підтвердження права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відсутнє. 
У зв`язку з відсутністю пільгового стажу, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на даний час відсутнє». 
Отже, відповідачем не були зараховані до пільгового стажу позивача наступні періоди роботи водієм трамвая: 1. з 09.06.1997 по 22.03.2007; 2. з 23.03.2007 по 12.12.2010. До загального страхового стажу не було зараховано періоди роботи: 1) з 01.02.2010 по 31.12.2010; 2) з 01.03.2011 по 31.07.2011. Загалом відповідач не зарахував до пільгового стажу 13 років 06 місяців 03 дні, до страхового стажу не було зараховано 01 рік 04 місяці. 
Не погодившись із протиправним рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного. 
Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
У постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19-а викладена правова позиція, суть якої полягає в тому, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна . Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо вирішення питань надання пенсії за віком. 
Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення. 
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17. 
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) передбачено право на пенсію на пільгових умовах водіїв міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, а саме: після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу для жінок – не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років (пункт 8 частини статті 114 Закону). 
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої 14.09.1987, позивач працювала: - з 09.06.1997 по 22.03.2007 на посадах водія трамвая 1,2 та 3 класу у Комінтернівському трамвайному депо;- з 23.03.2007 по 12.12.2010 на посадах водія трамвая та водія міського трамваю 1 класу у підрозділі ХКП «Міськелектротранс» Салтівському трамвайному депо;- з 12.12.2010 по 14.08.2011 на посаді водія трамвая (на маневрових роботах) 1 класу у підрозділі ХКП «Міськелектротранс» Салтівському трамвайному депо.- з 15.08.2011 по 28.08.2024 на посаді водія трамвая (на маневрових роботах) 1 класу у КП «Салтівському трамвайному депо». 
Загальний страховий стаж позивача становить 34 роки 06 місяців 18 днів (відповідач у рішенні протиправно вказує 33 роки 02 місяці 18 днів), з яких 13 років 06 місяців 03 дні мають бути зараховані до пільгового стажу. 
Відтак, позивачем було виконано усі умови визначені у п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV у зв`язку з чим вона має право на призначення пенсії. 
Таким чином, у трудовій книжці позивача містяться записи щодо її роботи водієм трамваю у Комінтернівському та Салтівському трамвайних депо, при цьому, суд наголошує, що додаткових умов для зарахування пільгового стажу, крім факту роботи водієм міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв), пункт 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV не визначає. 
У спірному рішенні відповідачем не обґрунтовано причини недостатності записів трудової книжки позивача для врахування пільгового стажу, натомість зроблено висновок про відсутність пільгового стажу з огляду на відсутність рішення комісії щодо підтвердження права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
У свою чергу, пунктом 20 Порядку № 637, яким визначено особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників, в тому числі тих, які мають право на пенсію на пільгових умовах, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). 
У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном. 
Враховуючи викладене, необхідність подання уточнюючої довідки підприємства або його правонаступника, а за відсутності правонаступника рішення Комісії про підтвердження стажу роботи, виникає лише у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.
Зважаючи на те, що у спірному рішенні відповідачем не встановлено факт відсутності або недостатності у трудовій книжці позивача відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, посилання на відсутність рішення комісії про підтвердження стажу роботи є безпідставними. 
Отже, враховуючи відсутність зауважень з боку відповідача щодо зарахування періодів роботи з 09.06.1997 по 22.03.2007 та з 23.03.2007 по 12.12.2010 на посаді водія трамвая, суд дійшов висновку, що вказані періоди трудової діяльності підлягають зарахуванню до пільгового стажу роботи позивача. 
Окрім того, ч. 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. 
Таким чином, при виникненні у відповідача сумнівів щодо дійсності стажу позивача в окремий період, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. 
Отже, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. 
У даному випадку відповідач таким правом не скористався, а неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії. 
Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною ним у постановах від 22.05.2018 у справі № 439/1148/17, від 03.10.2018 у справі № 235/2873/17, від 27.02.2018 у справі № 681/813/17, від 22.05.2018 у справі № 683/977/17, від 10.07.2018 у справі № 709/1360/17. 
Особлива увага звертається на те, що підставою для призначення пенсії є наявність законодавчо встановленого розміру страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. 
Відповідачем не враховано, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. 
З урахуванням того, що в трудовій книжці є посилання на назву посади, чіткі відбитки печатки підприємства-роботодавця, дату прийняття на роботу та підставу прийняття на роботу, ці дані не містять підчисток чи неточностей, відповідач не має підстав без належного обґрунтування ставити їх під сумнів. Також слід зазначити, що відповідач не надав доказів щодо недостовірності записів у трудовій книжці за оспорювані позивачем періоди роботи. 
Отже, позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах. 
Пунктом 1.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають. 
Отже, періоди роботи з 09.06.1997 по 22.03.2007 та з 23.03.2007 по 12.12.2010 мають бути зараховані до пільгового стажу.
Щодо періодів роботи з 01.02.2010 по 31.12.2010 та з 01.03.2011 по 31.07.2011, то суд зазначає наступне.
В оскаржуваному рішенні відповідач зазначає: «за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.02.2010 по 31.12.2010 та з 01.03.2011 по 31.07.2011, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня сплата страхових внесків». 
Згідно записів трудової книжки, позивач працювала на наступних посадах: 1) з 23.03.2007 по 12.12.2010 – водієм трамвая та водія міського трамваю 1 класу у підрозділі ХКП «Міськелектротранс» Салтівському трамвайному депо 2) з 12.12.2010 по 14.08.2011 – водієм трамвая (на маневрових роботах) 1 класу у підрозділі ХКП «Міськелектротранс» Салтівському трамвайному депо; Аналіз довідки ОК-5 вказує, що за періоди роботи з 01.02.2010 по 31.12.2010 та з 01.03.2011 по 31.07.2011 підприємства-роботодавці не сплатили за позивача єдиний соціальний внесок. 
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що з 2004 року до страхового стажу можуть бути зараховані тільки ті періоди роботи, за які за працівника були сплачені страхові внески. 
Отже, відповідач не зарахував періоди роботи з 01.02.2010 по 31.12.2010 та з 01.03.2011 по 31.07.2011 до страхового стажу внаслідок не сплати підприємствами роботодавцями страхових внесків. 
Відповідно до статті 106 Закону № 1058 відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. 
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. 
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів його роботи на такому підприємстві.
Відтак, фактично внаслідок невиконання ХКП «Міськелектротранс» обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та відповідного стажу за час роботи на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. 
Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 31.10.2019 у справі № 683/1814/16-а, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а та від 26.03.2020 у справі № 299/3616/16-а. 
Отже, суд вважає, що періоди роботи з 01.02.2010 по 31.12.2010 та з 01.03.2011 по 31.07.2011 мають бути зараховані до страхового стажу.
Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 204650029571 від 10.03.2026 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 01.02.2010 по 31.12.2010, з 01.03.2011 по 31.07.2011 та зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи з 09.06.1997 по 22.03.2007, з 23.03.2007 по 12.12.2010.
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.02.2026, із проведенням відповідних виплат, то суд зазначає таке.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Оигерка V. Пкгаіпе), заява № 61406/00, пункт 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Кікіїа V. Роїапсі), заява № 30210/96, пункт 158) (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" заява № 20390/07).
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
У постанові від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначає, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22.09.2022 у справі № 380/12913/21.
У даній справі предметом розгляду було рішення, яке обґрунтоване певними мотивами, що були в подальшому перевірені судом на їх відповідність фактичним обставинам справи та нормам законодавства.
Разом з тим, в процесі розгляду справи судом не здійснювалась перевірка виконання позивачем всіх умов, необхідних для прийняття рішення органами пенсійного фонду про призначення позивачу пенсії.
У спірному рішенні йдеться про те, що у заявника відсутній необхідний стаж, що є перешкодою для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За таких обставин, наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 204650029571 від 10.03.2026 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 01.02.2010 по 31.12.2010, з 01.03.2011 по 31.07.2011 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи з 09.06.1997 по 22.03.2007, з 23.03.2007 по 12.12.2010 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.02.2026, із проведенням відповідних виплат, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.
Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрат зі сплати судового збору, пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 204650029571 від 10.03.2026 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 01.02.2010 по 31.12.2010, з 01.03.2011 по 31.07.2011 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи з 09.06.1997 по 22.03.2007, з 23.03.2007 по 12.12.2010 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.02.2026, із проведенням відповідних виплат, з урахуванням висновків суду у цій справі.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сплачений судовий збір в розмірі 532 грн (п`ятсот тридцять дві) 48 копійок. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 11 вересня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769). 

Головуючий суддя Подлісна І.М.