Справа №760/12929/26
2-а/760/1433/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Сердюк Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Мєдвєдєв Володимир Володимирович, до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий виклад обставин справи, позиції сторін.

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , поданий через представника - адвоката Мєдвєдєва Володимира Володимировича, до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 6907642 від 26 березня 2026 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позов обґрунтований тим, що постановою серія ЕНА № 6907642 від 26.03.2026 року, поліцейського 2 взводу 2 роти 3 батальйону 1 Соколова Владислава Дмитровича, Ільченка Андрія Петровича було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.. В протоколі вказано, що 26.03.2026 року о 08 годині 39 хвилині в м. Києві по проспекту Оболонському керуючи транспортним засобом DACIA SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34. «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п. 8.4. ПДР. Позивач вважає вказану постанову незаконною та зазначає, що 26 березня 2026 року він їхав своєю автівкою до станції метро «Почайна» у місті Києві, де близько 08 години 30 хвилин був зупинений на так званому мобільному блокпості працівниками поліції. На прохання зазначити правові підстави зупинки транспортного засобу, працівник поліції Савченко Андрій Олегович (номер жетона 0170212) вказав, що авто зупинено на підставі наказу коменданта міста Києва про мобільні блокпости (який поліцейські відмовилися надати), знаходження на території зі спеціальним статусом (введеного в Україні воєнного стану) та через те, що під зупинку підпадають усі чоловіки віком від 18 років. Позивач наголошує, що згідно зі статтею 35 ЗУ «Про національну поліцію» жодна з вищевказаних підстав не є причиною для зупинки транспортного засобу, а тому його було зупинено протиправно. Надалі під час діалогу поліцейський вимагав від ОСОБА_1 пройти обстеження на приладі «Драгер» щодо стану алкогольного сп`яніння, на що позивач надав згоду. Після цього працівники поліції погрожували затримати позивача, а невідомий працівник поліції вимагав здійснити перепакування авто, оскільки місце зупинки створювало перешкоди у русі, та погрожував евакуацією автомобіля. Виконуючи вимогу працівника поліції перемістити автомобіль, що прямо передбачено п. 8.9 ПДР України, позивач здійснив перепаркування на приблизно 20 метрів уперед. Після цього до нього підійшов Соколов В.Д. та заявив про паркування під забороненим знаком. Позивач пояснив, що виконував вимогу попереднього працівника поліції, який до того ж був присутній при діалозі. Позивач зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він не ігнорував знак 3.34, а виконував пріоритетну вказівку поліцейського. Окрім цього, Позивач посилається на правові позиції Верховного Суду, зокрема, у справах № 338/1/17, № 536/1039/17, згідно з якими візуальне спостереження інспектора не є достатнім доказом, а постанова відповідно до ст. 283 КУпАП повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис. За твердженням позивача, група працівників поліції, імовірно керуючись мотивами особистої помсти, підробила постанову та повністю ігнорувала його пояснення щодо суті так званого правопорушення. На запитання позивача, чи не бажають поліцейські запитати про причини його зупинки в тому місці, Соколов В.Д. відповів, що це не потрібно. Позивач також вказує на чинення посадовими особами поліції перешкод для з`ясування об`єктивної істини, оскільки Департамент патрульної поліції у Листі №431/аз/41/11/2/02-2926 від 01.04.2026 року у відповідь на адвокатський запит № 112 від 26.03.2026 року відмовив у наданні відео з нагрудних камер, запропонувавши замість цього надати їм цифрові носії. Відповіді на інші адвокатські запити (№ 116 від 27.03.2026, № 117 від 29.03.2026 та № 118 від 29.03.2026) на момент подання позову отримані не були. Додатково позивач зазначає про здійснення на нього психологічного тиску, приниження честі та гідності, а також погрози застосування кайданів під час спілкування з поліцейськими. Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на ч. 3 ст. 62 Конституції України (щодо тлумачення всіх сумнівів на користь особи), ст. 251 КУпАП та ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої обов`язок щодо доказування правомірності рішення покладається на відповідача. Зазначає, що факт сплати штрафу у розмірі 340 грн. позивач пояснює виключно прагненням уникнути подвоєння суми та арешту рахунків (ст. 308 КУпАП), що згідно з позицією Верховного Суду у справі № 537/984/18 не є визнанням вини та не позбавляє права на оскарження. На підставі наведеного позивач просить поновити пропущений строк на оскарження та скасувати постанову.

Позивачем також подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом. В обґрунтування клопотання позивач посилається на форс-мажорні технічні обставини, а саме стабілізаційні та аварійні вимкнення світла (електроенергії) та відсутність інтернет зв`язку, що позбавило адвоката можливості скористатися комп`ютерною технікою та доступом до мережі Інтернет для подачі позову.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що викладені твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначив, що відповідно до винесеної постанови, 26.03.2026 о 08 год. 39 хв. позивач, керуючи транспортним засобом «DACIA SANDERO», номерний знак НОМЕР_2 , за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» в зоні дії знаку здійснив стоянку, чим порушив п.8.4 «в» ПДР - порушення вимог заборонних знаків, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідач наголошує, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог законодавства, а незнання законів не звільняє від відповідальності. Відповідач зазначає, що строк зберігання відеозаписів становить 30 діб, а тому направити відеофайл правопорушення з об`єктивних причин не вдається за можливе. При цьому відповідач стверджує, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог КУпАП та Інструкції № 1395, оцінена за внутрішнім переконанням посадової особи, й інспектор діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством. Також відповідач вказує на правомірність зупинки транспортного засобу позивача, оскільки вона мала місце в умовах введеного в Україні воєнного стану для здійснення поліцейського контролю. Уповноважені особи мають право перевіряти документи та застосовувати превентивні заходи згідно із Законом України «Про Національну поліцію» та Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 1456 від 29.12.2021. За позицією відповідача, позивача було зупинено на території та в межах дії території зі спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю, а тому для зупинки транспортного засобу існували достатні правові підстави. Також відповідач вважає заявлену позивачем суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 45 665 грн. 50 коп. абсолютно неспівмірною із захистом начебто порушених прав та розміром штрафу, який становить 340 гривень. Справа № 760/12929/26 відноситься до справ незначної складності, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а Єдиний державний реєстр судових рішень містить велику кількість рішень у аналогічних правовідносинах, що не потребує значного часу на опрацювання нормативних актів чи вивчення великого обсягу фактичних даних. Підготовка позову не вимагала від адвоката великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому, посилаючись на практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини щодо критеріїв розумності, реальності та документального підтвердження витрат, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків. У встановлений судом строк недоліки позову позивачем були усунуті. 

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. В ухвалі зазначено, що відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду підлягає вирішенню під час розгляду справи з урахуванням пояснень учасників справи та наданих доказів.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом.

26 березня 2026 року поліцейським 2 взводу 2 роти 3 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в місті Києві сержантом поліції Соколовим Владиславом Дмитровичем прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6907642, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови суть правопорушення полягає у тому, що 26 березня 2026 року о 08 годині 39 хвилин в м. Києві по просп. Оболонський ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Dacia Sandero, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п. 8.4. (в) Правил дорожнього руху (порушення вимог заборонних знаків) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, до постанови відео з БК не додано.

З наданого суду відеозапису, зробленого позивачем на власну відеокамеру, вбачається, що він дійсно припаркував транспортний засіб на вимогу працівників поліції, про що позивач також пояснював в ході розгляду справи. Проте, працівниками поліції пояснення позивача були проігноровані.

На запити представника позивача щодо надання відеозапису з нагрудних камер співробітників поліції із 08 години 30 хвилин до 10 години 30 хвилин 26 березня 2026 року, щодо складання поліцейськими постанови серія ЕНА №6907642 від 26.03.2026 року відносно ОСОБА_1 , Управлінням патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції надана відповідь, в якій зазначено, що для отримання відеозаписів позивачу необхідно надати флеш-накопичувач або інший носій інформації. Також повідомлено, що інформація, яка зафіксована із використання портативних відео реєстраторів працівниками поліції зберігається не більше 30 діб з моменту фіксування події на відповідний прилад. 

Слід зазначити, що відеозапис з портативних відео реєстраторів поліцейських не було надано відповідачем і до суду.

V. Застосовані норми права.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями пункту 8 частини 1 статті 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 №1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (абз.1 п.4 розділ 1 Інструкції).

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з частинами 2 та 5 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).

Згідно з пунктом 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пунктів 8.1 та 8.2 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Пунктом 8.4. ПДР визначено, що дорожні знаки поділяються на групи. Заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі (підпункт (в)).

Як вбачається з Додатку 1 до Правил дорожнього руху, знак 3.34 означає «Зупикну заборонено».

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

VI. Мотиваційна оцінка та висновки суду.

Щодо клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом суд зазначає, що відповідно до статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Оскаржувана постанова винесена 26.03.2026 року, а позовну заяву подано до суду 09.04.2026 року, тобто поза межами 10-денного строку.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку, позивач та його представник посилаються на форс-мажорні технічні обставини, а саме стабілізаційні та аварійні вимкнення світла та інтернет зв`язку, що позбавило адвоката можливості скористатися комп`ютерною технікою та доступом до мережі Інтернет. 

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача очікував на відповіді на адвокатські запити № 116 від 27.03.2026, № 117 від 29.03.2026 та № 118 від 29.03.2026, які були направлені відповідачу з метою отримання доказової бази (матеріалів відеофіксації, відомостей про дислокацію мобільного блокпоста тощо), але безпідставно ігнорувалися відповідачем.

Оцінюючи вказані доводи, суд зазначає, що право на судовий захист є конституційною гарантією. Обмеження доступу до суду через формальні ознаки у випадках, коли особа об`єктивно перебувала в умовах технічних перешкод (відсутність енергопостачання) та добросовісно намагалася зібрати докази шляхом направлення адвокатських запитів, на які відповідач не надав вчасної відповіді, суперечило б засадам справедливості та принципу пропорційності в адміністративному судочинстві. Ненадання відповідачем відповідей на адвокатські запити у встановлений законом 5-денний строк безпосередньо вплинуло на спроможність позивача оперативно сформувати правову позицію.

З огляду на викладене, враховуючи незначний строк пропуску, системні вимкнення світла та невиконання відповідачем обов`язку щодо розгляду адвокатських запитів, суд визнає причини пропуску строку поважними та поновлює позивачу строк на оскарження постанови серії ЕНА № 6907642 від 26.03.2026 року.

Оцінюючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови серії ЕНА № 6907642 від 26 березня 2026 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та тексту самої оскаржуваної постанови, відповідачем не додано до неї жодних фото- чи відеоматеріалів, які б беззаперечно фіксували факт порушення ОСОБА_1 вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Посилання відповідача у відзиві на те, що строк зберігання відеозаписів з нагрудних камер (відеореєстраторів) становить 30 діб і наразі надати такий запис неможливо з об`єктивних причин, суд оцінює критично.

Представник позивача - адвокат Мєдвєдєв В.В. звернувся із запитом про надання відеозапису безпосередньо в день події, а саме 26.03.2026 року (запит № 112). Отже, відповідач був обізнаний про наявність суперечки щодо обставин фіксації правопорушення у межах встановленого 30-денного строку зберігання інформації, проте не вжив заходів для збереження та надання суду відповідного відеозапису як головного доказу правомірності своїх дій.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Натомість позивачем надано суду відеозапис, зроблений на власну відеокамеру безпосередньо під час події. З цього запису чітко вбачається, що ОСОБА_1 здійснив зупинку (перепаркування) транспортного засобу на вимогу працівників поліції, які здійснювали превентивні заходи (контроль) на мобільному блокпості.

Суд наголошує на пріоритетності вказівок працівників поліції (регулювальника) перед вимогами дорожніх знаків. Відповідно до пункту 8.9 Правил дорожнього руху України: вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

Проте, якщо працівник поліції прямо наказує водієві перемістити автомобіль у конкретне місце, водій зобов`язаний виконати такий наказ. Відповідно до п. 8.3 ПДР України, сигнали регулювальника мають перевагу перед сигналами світлофорів та вимогами дорожніх знаків і є обов`язковими для виконання. Водії та пішоходи повинні виконувати додаткові вимоги регулювальника, навіть якщо вони суперечать сигналам світлофорів, вимогам дорожніх знаків і розмітки.

Оскільки позивач діяв на виконання законного розпорядження працівника поліції, у його діях повністю відсутній умисел чи необережність на порушення вимог знаку 3.34 «Зупинку заборонено», а отже, відсутній і сам склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували факт вчинення правопорушення (зокрема, ігнорування знаку за власної ініціативи водія), суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови.

Як вбачається з позову, позивач просить скасувати оскаржувану постанову. Разом із цим суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, яка є спеціальною нормою, за наслідками розгляду справи у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу. 

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням вищевикладеного та з огляду на положення частини 3 статті 286 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом скасування постанови та закриття провадження у справі, що повністю забезпечить ефективний захист порушених прав позивача.

VIІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у сумі 665,60 відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції. Доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду не надано. 

Оскільки стороною позивача не надано суду документального підтвердження понесення таких витрат, суд не розглядає заперечення відповідача щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу.

За таких обставин судовий збір в сумі 665,60 підлягає підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за правилами статті 139 КАС України. 

Керуючись статтями 55, 62 Конституції України, статтями 7, 122, 247, 251, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 5, 7, 9, 72, 77, 139, 241-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6907642 від 26 березня 2026 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Мєдвєдєв Володимир Володимирович, до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити повністю.

Скасувати постанову поліцейського 2 взводу 2 роти 3 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в місті Києві сержанта поліції Соколова Владислава Дмитровича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6907642 від 26.03.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Дата складення повного судового рішення - 07 липня 2026 року.

Головуюча суддя        Н.В. Сердюк