ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
22 липня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/386/26
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року у справі №280/386/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14.08.2025 №084750011638 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, з 31.07.2023. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 14.08.2025 №084750011638.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, з 31.07.2023. 
Рішення суду мотивовано тим, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV. Позивач на момент звернення за призначенням пенсії досягла пенсійного віку у 53 роки, проте не мала 10 років стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, оскільки її пільговий стаж визнаний відповідачем становить 07 років 07 місяців. Статтею 12 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020 визначено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Оскільки позивач досягла 53 річного віку, має страховий стаж понад 36 років та пільговий стаж 05 років 07 місяців, то відмова у призначенні пенсії є протиправною. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що пільговий стаж позивача за Списком № 2 склав 5 років 7 місяців, що недостатньо для призначення пенсії за Списком №2, а тому позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю пільгового стажу необхідної тривалості.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 07.08.2025 звернулася органу ПФУ із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком № 2 (а.с. 19-20).
Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 14.08.2025 №084750011638 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. 2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку відсутністю необхідного пільгового стажу (а.с. 20-21).
У рішенні зазначено, що вік заявниці 55 років. Відповідно до п. 2) ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», далі (Закон) право на пенсію за віком на пільгових умовах мають право працівники, зайняті повний робочий день на роботах з шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають 10 років стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам- на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Страховий стаж особи- 36 років 2 місяці 10 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Пільговий стаж особи за списком №2 становить 5 років 7 місяців 0 днів. До заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці не надано. До пільгового стажу за списком № 2 не зараховано періоди роботи, згідно довідки №857/01-Вк від 16.10.2020, оскільки Постановою Правління Пенсійного фонду України №18-1 від 10.11.2006 року «Про затвердження Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років» передбачено підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії. Рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відсутнє. Пільговий стаж розрахований, згідно даних наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за списком №2. 
Не погодившись із таким рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо розгляду справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, народжених до 31 березня 1969 року - після досягнення 54 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно із статтею 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд зробив висновок, що вони суперечать один одному.
Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, як правильно зробив висновок суд першої інстанції, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.11.2021 року по справі № 360/3611/20, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Враховуючи те, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, а також те, що позивач на час звернення за призначенням пенсії досягла віку 50 років, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 14.08.2025 №084750011638 та, як наслідок, необхідності його скасування.
Так, з рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 14.08.2025 №084750011638 вбачається, що результати розгляду документів, доданих до заяви, за доданими документами пільговий стаж особи за Списком №2 становить 5 років 7 місяців 0 днів, при необхідному – 10 років (а.с. 20-21).
Разом з тим, суд зазначає, що положеннями пункту «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020, передбачено, що працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам.
В свою чергу, статтею 12 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020 визначено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Враховуючи вищевикладене, а також, те, що позивач має більше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, а саме 5 років 7 місяців 0 днів, при необхідному – 10 років, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням віку, як передбачено положеннями пункту «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020.
При цьому, колегія суддів вважає, що вищезазначений розрахунок має здійснити саме пенсійний орган, оскільки питання обрахунку стажу та необхідного віку із його зменшенням відповідно до положень пункту «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020 належить до дискреційних повноважень відповідача.
Поряд цим колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася з заявою про призначення пенсії 07.08.2025 (а.с. 19-20), в той час як просить призначити їй пенсію з 31.07.2023.
Зважаючи на те, що під час розгляду заяви необхідно вирішити питання обрахунку стажу та необхідного віку із його зменшенням відповідно до положень пункту «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020, а також дати з якої позивач набуває права на призначення пенсії за заявою від 07.08.2025, що належить до дискреційних повноважень відповідача, колегія суддів вважає, що належним та допустим захистом порушеного права у спірних правовідносинах буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.08.2025 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Відтак, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, з 31.07.2023 з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року у справі №280/386/26 задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року у справі №280/386/26 – скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 14.08.2025 №084750011638.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.08.2025 про призначення пенсії та прийняти рішення з урахуванням висновків зроблених у цій справі.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Чабаненко