Унікальний номер справи 756/17744/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/8189/2026
Головуючий у суді першої інстанції І. С. Шролик 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

17 липня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

сторони

позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк»
відповідач ОСОБА_1 

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду в. Києві у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року, ухвалене у складі судді І. С. Шролик в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року, 
в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (надалі - АТ «Таскомбанк», Банк) звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за договором № 3752865-002 від 19 жовтня 2023 року в розмірі 34150,66 грн.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 19 жовтня 2023 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3752865. За умовами якого, позичальнику надано в кредит грошові кошти в сумі 34150,66 грн, на строк кредитування 24 місяці, зі сплатою 0,01 % річних, та комісією за обслуговування кредиту - 6,9% щомісячно.
Відповідач, умови договору не виконав, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, у зв`язку з чим станом на 09 серпня 2025 року заборгованість становить 34150,66 грн, яка складається з наступного: 15340,08 грн - заборгованість основного боргу (в т. ч. прострочена); 1,44 грн - заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена); 18809,44 грн - заборгованість за комісією, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року задоволено позовні вимоги АТ «Таскомбанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № 3752865-002 від 19 жовтня 2023 року, яка утворилася станом на 09 серпня 2025 року в загальному розмірі 34150,66 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що кредитний договір ОСОБА_1 з АТ «Таскомбанк» не підписував, а підписав тільки Заяву-анкету на оформлення банківських продуктів, а саме продукту «Зручна готівка Максимум С» та Заяву-договір від 19.10.2023, в якій просив надати йому кредит на поточний рахунок, відкритий у АТ «Таскомбанк», погодившись, що споживчий кредит видається на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в редакції, яка на день підписання цієї Заяви-договору розміщена на офіційній сторінці банку https://tascombank.ua.
Звертає увагу, що підпис, який ніби належить відповідачу, проставлений на ксерокопії бланку заяви-договору, в якій стоїть ксерокопія печатки та підпису заступника голови правління.
В матеріалах справи також відсутній паспорт споживчого кредиту і сам кредитний договір.
На думку апелянта, наявні підстави вважати, що кредитодавець визнається таким, що не виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно статті 9 ЗУ «Про споживче кредитування».
Звертає увагу, що той факт, що за вказаним позивачем адресом https://tascombank.uaна сайті банку міститься Публічна пропозиція АТ «Такскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, не свідчить про те, які саме умови були запропоновані ОСОБА_1 . Які умови діяли на час підписанні заяви- договору та заяви-анкети ОСОБА_1 не відомо, позивачем не долучено до позовної заяви. Також немає і платіжної інструкції про перерахування коштів позичальнику.
Звертає увагу, що до суми боргу були включені штрафи, згідно з п. 5.3 та 3.1.3 заяви-договору.
Позивач АТ «Таскомбанк» правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
З таким висновком суду колегія суддів не може погодитися у повній мірі та зазначає наступне. 
Судом встановлено, що від 19 жовтня 2023 року між АТ «Таскомбанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3752865, за умовами якого позичальнику надано в кредит грошові кошти в сумі 15000,00 грн, на строк кредитування 24 місяці, на власні потреби (п.1.2.1,1.2.4 заяви-договір). Заява - договір підписана сторонами.
Відповідно до п.1.2.2 загальна сума кредиту становить 16035,00 грн, в яку включена комісія за надання кредиту 1035,00 грн, в розрахунку 6,9% від суми кредиту.
Кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника, відкритий в АТ «Таскомбанк».
Відповідно до п.1.2.9 заяви-договору процентна ставка за користуванням кредиту 0,01% річних є фіксована.
Комісія за обслуговування кредиту становить 6,9%, щомісячно та складає 1 106,42 грн, за обслуговування кредиту, відповідно до п.1.4 договору.
За умовами договору відповідач зобов`язався належним чином виконувати всі умови заяви-договору та взяті на себе зобов`язання. У строки, обумовлені заявою-договором повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди та банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання.
Відповідачем було отримано в кредит грошові кошти. Позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі.
На підтвердження наявної заборгованості представником позивача надано розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку, з яких вбачається, що заборгованість за кредитом становить 34150,66 грн, яка складається з 15340,08 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1,44 грн - заборгованість по процентам; 18 809,44 грн - заборгованість за комісією.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 зроблено висновок про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.
Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом частин 1 та 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Так, у матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії заяви-договору №3752865-002 про надання кредиту від 19 жовтня 2023 року, детальний розпис складових загальної вартості кредиту.
Таким чином АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 погодили умови кредитного договору щодо розміру кредиту, мети та строку кредитування, сплату процентів за користування кредитними коштами, їх розмір та порядок сплати таких процентів.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ «Таскомбанк» та наявність правих підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по тілу кредиту у розмірі 15 340,08 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 01 грн 44 коп.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості по комісії у розмірі 18 809,44 грн. з таких підстав.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. 
За таких обставин положення пункту 1.4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У справі, що переглядається колегією суддів установлено, що умовами кредитного договору від 19 жовтня 2023 року передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за супроводження кредиту, яка складає 6,9 % щомісячно, що складає 1106,42 грн.
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості).
Отже, на думку колегії суддів положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням викладеного, вимога позивача про стягнення комісії в розмірі 18809,44 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, зробив помилковий висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту.
Крім цього, колегія суддів уважає за необхідне звернути увагу на таке.
Із даних розрахунку заборгованості убачається, що за період з 19 жовтня 2023 року по 12 листопада 2023 року позивачем в рахунок погашення заборгованості по комісії зараховано 1 106,42 гривень. 
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що заборгованість за непогашеним тілом кредиту становить 15 340,08 гривень, заборгованість по процентам - 1,40 гривень.
Ураховуючи установлення апеляційним судом нікчемності умов кредитного договору щодо нарахування комісії за обслуговування кредиту у розмірі 6,9% на місяць, колегія суддів уважає за необхідне врахувати сплачені відповідачем та зараховані позивачем на погашення комісії кошти у розмірі 1 106,42 гривень в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту.
За установлених обставин, колегія суддів уважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 235,10 гривень з розрахунку (15 340,08 грн (тіло кредиту) + 1,44 грн (проценти) - 1 106,42 грн (зараховані банком кошти на погашення комісії)).
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року в частині суми судового збору, що стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк», слід змінити, а саме зменшити розмір стягнутого судового збору з 2 422,40 грн до 1 009,73 грн. (14 235,10х2 422,40/34150,66) 
Відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Зважаючи на те, що вимоги апеляційної скарги задоволено частково, отже з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 136,49 грн. (14 235,10х3 663,60/34150,66). 
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» комісії у розмірі 18 809,44 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову Акціонерному товариству «Таскомбанк» в цій частині позовних вимог, зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованості з 34 150,66 грн. до 14 235,10 грн. 
Зменшити суму стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судового збору з 2 422,40 грн до 1 009,73 грн. 
В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» (ЄДРПОУ 09806443, місце знаходження: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання ВПО: АДРЕСА_1 ) 2 136,49 грн. судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна