Справа № 604/440/26
Провадження № 2/604/390/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року селище Підволочиськ 
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Сіянка В.М.,
за участю секретаря Феньо О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження при заочному розгляді в залі суду в селищі Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Збаразький відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення від сплати аліментів, звільнення від сплати заборгованості, стягнення безпідставно набутих грошових коштів, 
у с т а н о в и в :
16 квітня 2026 року позивач ОСОБА_1 , від імені якого та в інтересах якого дії адвокат Драус О.О., звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа : Збаразький відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати аліментів, звільнення від сплати заборгованості, стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
Позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 з 24 листопада 2018 року перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , за час перебування сторін у шлюбі, у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 02.09.2025 року у справі №604/395/25 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Зазначає, що 28 лютого 2025 року Підволочиським районним судом Тернопільської області було видано судовий наказ № 2-н/604/8/25 за заявою ОСОБА_2 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 , аліментів на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника - ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Також вказує, що рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06.02.2026 у справі №604/396/25 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Підволочиський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства, внесення змін до актового запису. Вказаним рішенням, виключено з актового запису № 41 складеного Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 31 травня 2019 року, про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянина України РНОКПП НОМЕР_1 . Також, стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20грн, суму сплаченої позивачем вартості проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 14749,30грн, а всього 15960,50грн. За твердженням позивача оскільки він не є батьком ОСОБА_3 , то і не повинен сплачувати аліменти на його утримання. На думку позивача вказані обставини є підставою для припинення його обов`язку по сплаті аліментів та звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Позивач вказує, що оскільки у зазначеному рішенні, суд дійшов висновку про відсутність кровного споріднення і виключення з актового запису про народження відомостей про позивача як про батька малолітньої дитини, він втратив обов`язок з утримання малолітньої дитини, батьком якої він не є. Зазначає, що стягнення з нього аліментів свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, тому вважає, що його слід звільнити від сплати аліментів, а також звільнити від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 121053,47 грн. Вказує, що відповідачка недобросовісно отримала грошові кошти за судовим наказом, тому з неї слід стягнути безпідставно набуті аліменти в сумі 67178,83 грн.
Ухвалою від 20 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу час для усунення недоліків. 
Ухвалою від 21 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Цією ж ухвалою позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки відшкодування завданої моральної шкоди залишено без розгляду.
Ухвалою від 18 червня 2026 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
У призначене судове засідання позивач та представник позивача не заявились, представником позивача подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві, оцінюючі надані докази на свою користь.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, з невідомих для суду причин, про час і місце судового засідання була повідомлена завчасно та належним чином. До суду повернулось почтові відправлення направлене за місцем реєстрації  ОСОБА_2 , з відміткою Укрпошти, про відсутність адресанта за вказаною адресою. Правом на подання відзиву відповідачка не скористалась. 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином.
Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі N 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження N 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі N 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі N 24/260-23/52-б).
Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.223 ЦПК України не вбачається.
У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч.2ст.247ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що рішенням Підволочиського районного суд Тернопільської області від 02 вересня 2025 року у справі №604/395/25 позов ОСОБА_1 задоволено та розірвано шлюб укладений між  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 24 листопада 2018 року у Підволочиському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №58.
Матеріали справи також свідчать, що 28 лютого 2025 року Підволочиським районним судом Тернопільської області було видано судовий наказ № 2-н/604/8/25 за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь заявниці аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника - ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до листа Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.04.2026 №8992 на примусовому виконанні Відділу перебуває виконавче провадження №77487935 з примусового виконання судового наказу № 2-н/604/8/25 виданого Підволочиським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника - ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Одночасно повідомлено, що ОСОБА_1 сплачено 67398,83грн на депозитний рахунок виконавчої служби, а також надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого, заборгованість позивача по сплаті аліментів станом на березень 2026 року становить 121053,47грн. 
Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06.02.2026 у справі №604/396/25 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Підволочиський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства, внесення змін до актового запису, задоволено. Вказаним рішенням, виключено з актового запису № 41 складеного Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 31 травня 2019 року, про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, відомості про батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянина України РНОКПП НОМЕР_1 . Також, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20грн, суму сплаченої позивачем вартості проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 14749,30грн, а всього 15960,50грн.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положеннями ст.121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них.
За загальним змістом норм розділу ІІІ СК України, обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини від нього або на підставі акта про визнання особи батьком. Такого обов`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає.
Згідно з положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно із ч.2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
Вказані норми СК України не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати аліментів чи заборгованості по аліментам.
Так, позивач посилається як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати аліментів на те, що він не є біологічним батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що було встановлено рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06.02.2026 у справі №604/396/25.
Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача як батька є, зокрема, відсутність у позивача обов`язку утримання дитини, оскільки він не є її батьком.
Отже, виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має істотне значення у розумінні ч.2 ст. 197, ст.273 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів.
У цій справі суд керується сталими висновками Верховного Суду, які вказують на те, що виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько (постанова ВС від 29 квітня 2022 року, справа № 201/6658/18).
Крім того, виключення запису про батьківство є обставиною, що має істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України, і, відповідно, є підставою для звільнення особи від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли така особа була записана батьком дітей (постанова ВС від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20).
Частина 2 статті 188 СК України визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.
Вирішуючи питання про момент припинення стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, оскільки відповідно до рішення суду виключено з актового запису про народження дитини ОСОБА_3  відомості про позивача як її батька, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення в частині припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 , на користь стягувана ОСОБА_2 , на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника - ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, за судовим наказом, виданим 28 лютого 2025 року Підволочиським районним судом Тернопільської області у справі № 2-н/604/8/25, з підстав припинення обов`язку сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 . 
Покладення на особу обов`язку щодо забезпечення дітей, відносно яких у позивача встановлено відсутність кровної спорідненості, суперечить нормам національного законодавства.
Стосовно вимоги позивача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються за судовим наказом, виданим 28 лютого 2025 року Підволочиським районним судом Тернопільської області у справі № 2-н/604/8/25, яка утворилась за весь період її нарахування, суд зазначає наступне. 
З наданого Збаразьким відділом державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, встановлено, що станом на березень 2026 року заборгованість  ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 121053,47грн
Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що позивач не є біологічним батьком дитини, підтверджує, що позивач не є (і, відповідно, ніколи не був) батьком дитини.
Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача як батька дитини є, зокрема, відсутність у позивача від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дитини, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки.
Отже, виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України, і, відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він був записаний батьком дітей.
Вказане узгоджується з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 511/219/18, від 21 липня 2021 року у справі №477/1165/20.
Таким чином, враховуючи, що рішенням суду встановлено факт відсутності батьківства між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на утримання ОСОБА_3 , оскільки на момент видання Підволочиським районним судом Тернопільської області судового наказу № 2-н/604/8/25 від 28.02.2025 про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок з утримання дитини ОСОБА_3 .
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача суми безпідставно сплачених в якості аліментів грошових коштів, суд виходить з аналогічних мотивів та приходить до такого висновку.
Як вбачається з листа Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на примусовому виконанні Відділу перебуває виконавче провадження №77487935 з примусового виконання судового наказу № 2-н/604/8/25 виданого Підволочиським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника - ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Одночасно повідомлено, що ОСОБА_1 було сплачено 67398,83грн  і ці кошти стягнуті з позивача на користь ОСОБА_2 . 
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Дані положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Дані положення застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Водночас, згідно зі ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Тлумачення ст. 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. Аналогічний висновок з цього приводу зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15.
У даному випадку позивач на підтвердження недобросовісності відповідача зазначає, що відповідачка не повідомила позивача про те, що він не є біологічним батьком -ОСОБА_3 . При цьому, звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Відтак, ці обставини підтверджують недобросовісність відповідача при отриманні аліментів.
Разом з тим, виходячи з того, що аліменти були стягнуті з позивача примусово, в рамках виконавчого провадження, їх сплата не може вважатися такою, що відбувається в добровільному порядку. Отже, умов, які б перешкоджали стягненню із відповідача безпідставно набутих коштів, не встановлено.
Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 безпідставно сплачених в якості аліментів грошових коштів підлягає задоволенню у розмірі 67178,83 грн.
Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.
Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати, у виді сплати судового збору в сумі 3993,00грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3993,00грн судового збору .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 84, 121,122, 180, 182, 197, 273 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Збаразький відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення від сплати аліментів, звільнення від сплати заборгованості, стягнення безпідставно набутих грошових коштів, задовольнити повністю. 
Припинити стягнення з ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ), на користь стягувача ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ), аліментів на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) з боржника - ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, за судовим наказом, виданим 28 лютого 2025 року Підволочиським районним судом Тернопільської області у справі № 2-н/604/8/25.
Звільнити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються за судовим наказом, виданим 28 лютого 2025 року Підволочиським районним судом Тернопільської області у справі № 2-н/604/8/25, яка утворилась за весь період її нарахування.
Стягнути з  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно стягнуті сплачені аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 67178,83 ( шістдесят сім тисяч сто сімдесят вісім гривень 83 копійки ).
Стягнути з  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1  ) суму сплаченого судового збору в розмірі 3993,00 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто три гривні 00 копійок). 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
.

Повне судове рішення проголошено 22 липня 2026 року.

Суддя В.М. Сіянко