Справа № 749/1660/25
Номер провадження 2/749/47/26 

Р І Ш Е Н Н Я  
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року Сновський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Чигвінцева М.С.
за участю секретаря Михалевич М.В.,
представника відповідача Новика М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Сновськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №749/1660/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Новий Колектор» звернулося до Сновського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.09.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (далі ТОВ «Споживчий Центр») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 18.09.2020-100000441 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредит у розмірі 14000,00 грн., що підтверджується довідкою субконто (виписка) та чеком про електронний переказ коштів від 18.09.2020, на наступних умовах: строк - 70 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою фіксованою у розмірі 70 % в процентному значенні за 70 календарних днів користування кредитом, період користування кредитом – кожні 14 днів, що згідно графіків платежів, становить 5 платежів по 4760,00 грн. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 23.10.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 23800,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 14000,00 грн., за відсотками - 9800,00 грн. 04.02.2022 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № 040222-3, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 18.09.2020-100000441 від 18 вересня 2020 року.
За таких обставин ТОВ «Новий Колектор» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за вищевказаними кредитними договорами у загальному розмірі 23800,00 грн. та понесені судові витрати.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, у позовній заяві просила розглядати справу за відсутністю представника позивача.
Представник відповідача адвокат Новик М.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що основною підставою заперечень є відсутність у позивача належних та допустимих доказів, які підтверджують факт оплати прав вимоги за договором факторингу.
Зазначив, що у сторони відповідача виникають обґрунтовані сумніви щодо справжності платіжних документів, наданих позивачем на підтвердження проведення оплати. Вказані документи були подані у вигляді PDF-файлів та не містять обов`язкових реквізитів, які б дозволяли перевірити їх достовірність, а також факт здійснення відповідних платежів. Зауважив, що надана платіжна інструкція містить лише відмітку банку про проведення платежу, однак її зміст не дає можливості перевірити, чи дійсно такий платіж був здійснений.
Також звернув увагу, що документ містить відомості про директора та місце для підпису, однак підпис відсутній. На думку представника відповідача, у разі якщо це був би належним чином сформований електронний документ, він повинен був би містити кваліфікований електронний підпис або інші засоби перевірки його автентичності, що дозволило б підтвердити факт створення документа та проведення відповідної фінансової операції. Натомість наданий документ, на його переконання, не дає можливості встановити його походження та справжність.
Крім того, зазначив, що відповідно до умов договору факторингу остаточний строк здійснення платежів був визначений січнем 2023 року, тоді як надані позивачем платіжні документи датовані пізнішим періодом. При цьому договором не передбачено можливості продовження або відтермінування строків оплати, що також викликає сумніви щодо достовірності наданих доказів.
Вказав, що позивач мав можливість надати належні документи, сформовані банківською установою із кваліфікованим електронним підписом або QR-кодом, які дозволили б перевірити їх справжність, однак таких документів до матеріалів справи не подано.
У зв`язку з викладеним вважає, що надані позивачем платіжні документи не є належними та допустимими доказами фактичного здійснення оплати за договором факторингу, а тому не підтверджують набуття позивачем права вимоги за договором відступлення права вимоги, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, щокожна сторона повинна довести обставини, якімаютьзначення для справи і на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень.
З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Споживчий Центр», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 18.09.2020-100000441 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Судом встановлено, що 18 вересня 2020 року ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту. У той же день між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 18.09.2020-100000441.
Кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови:
-Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта),
-Заявка,
-Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт).
Як вбачається із заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору № 18.09.2020-100000441 від 18.09.2020 року, з якою позичальник ознайомився та підписав одноразовим ідентифікатором 3R624 та особистимпідписом, позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту 14000,00 грн.; строк кредитування кредитом - 70 календарних днів з дати отримання; проценти 9800,00 грн., що становить 70 % у процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка); графік платежів - сума кредиту 14000,00 грн. та проценти 6980,00 грн. сплачуються до 26 листопада 2020 року включно рівними платежами по 4760 грн., кількість платежів згідно графіку – п`ять: 01.10.2020, 15.10.2020, 29.10.2020, 12.11.2020, 26.11.2020. Усі терміни, не визначені цією заявкою, мають значення, надане в пропозиції про укладення кредитного договору (оферті).
Позивачем також до позову додано Паспорт споживчого кредиту, згідно якого відповідач був ознайомлений з умовами кредитування та погоджуючись на них, підписав одноразовим ідентифікатором 3R624 та особистим підписом.
До позову позивачем надано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) (далі – Пропозиція), яка також підписана відповідачем одноразовим ідентифікатором 3R624 та особистим підписом.
Відповідно до п. 1.1 Пропозиції кредитор зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Пунктом 1.2 Пропозиції передбачено, що кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. 
Згідно з п. 1.3 договору протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції позичальником кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; вид кредиту - фінансовий кредит; термін повернення кредиту - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; строк користування кредитом - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.
Кредитор надає позичальнику кредит на умовах строковості, платності і поворотності (п. 2.1 Пропозиції).
Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника (п. 2.3 Пропозиції).
Згідно з п. 3.3 Пропозиції проценти за користування нараховуються кредитором та обліковуються в день, визначений в п. 1.3 як термін повернення кредиту, або у випадку пролонгації кредиту в останній день строку, на який кредит пролонгований.
Кредитор вправі відступати або іншим чином передавати будь-які та/або усі свої права та обов`язки за цим договором третім особам без згоди позичальника. Позичальник дає згоду кредитору на передачу всіх прав і обов`язків кредитора іншим особам, в тому числі і тих, які можуть виникнути в майбутньому та/або після виконання зобов`язань сторонами (п. 5.2 Пропозиції).
До матеріалів справи також додано Підтвердження укладення кредитного договору № 18.09.2020-100000441 від 18.09.2020 року між ТОВ «Споживчий Центр» та Позичальником. Це Підтвердження є невід`ємною частиною Договору, з якою позичальник ознайомився та підписав одноразовим ідентифікатором 3R624 та особистим підписом.
Отже, судом встановлено, що 18.09.2020 року відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки від 18.09.2020 року, між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» укладено електронний кредитний договір.
Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредит у розмірі 14000,00 грн., що підтверджується довідкою субконто (виписка) та чеком про електронний переказ коштів від 18.09.2020 року.
Разом з тим, суд зазначає, що надана позивачем карточка не є зведеними документами, які погоджені з відповідачем та які підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами. Вказана карточкасубконто (виписка), на яку посилався позивач у позовній заяві, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказана карточка з зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, що створені самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ній, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вона була складена, не може бути доказом наявності заборгованості та отримання коштів відповідачем, на якій наполягає позивач, також не є доказом про часткове погашення відповідачем заборгованості.
На виконання ухвали Сновського районного суду Чернігівської області від 19.02.2026 про витребування доказів, Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» надано інформацію, в якій зазначено що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) емітовано банківську платіжну картку № НОМЕР_2 (рахунок НОМЕР_3 ). Випискою, наданою АТ «Ощадбанк», по рахункуUA963535530000026201503171878підтверджуєтьсязарахуваннякоштів в розімірі 14000,00 грн. на платіжну картку № НОМЕР_2 .
ТОВ «Споживчий центр» виконало прийняті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі зазначеному вище.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не виконав прийняті на себе зобов`язання, внаслідок чого за кредитним договором утворилась заборгованість.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно з ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
04.02.2022 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № 040222-3. 
Так, відповідно до п. 5.1.1 Договору факторингу Фактор має набувати право вимоги до Боржника на всі суми, відступлені йому Клієнтом цього договору.
Відповідно до п.п.2.3, 2.4, 2.5 за цим договором Клієнт відступає Право вимоги до Боржника за Кредитним договором Факторові, внаслідок чого Клієнт передає, а Фактор одержує право вимагати від Боржника належне виконання всіх зобов`язань за Кредитним договором. Клієнт відповідає перед Фактором за дійсність грошових вимог. Сторони домовились, право вимоги за кредитним договором вважається відступленим з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі переліку (Додаток 1).
Отже, що умовами Договору факторингу № 040222-3 від 04.02.2022 сторони прямо погодили момент переходу права вимоги до Фактора. Так, відповідно до п. 2.5 зазначеного договору право вимоги за кредитним договором вважається відступленим з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі Переліку (Додаток № 1) до договору. Отже, саме підписання сторонами Акта приймання-передачі Переліку, до якого включено відповідну вимогу до боржника, є юридичним фактом, з яким сторони договору пов`язали перехід права вимоги від Клієнта до Фактора.
Матеріали справи містять Перелік № 1 від 04.02.2022 року до Договору факторингу № 040222-3, до якого включено право вимоги до відповідача за кредитним договором № 18.09.2020-100000441 від 18.09.2020 року, а також Акт приймання-передачі зазначеного Переліку від 04.02.2022 року, підписаний сторонами договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Новий Колектор» у порядку та на умовах, визначених Договором факторингу.
Суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо неналежності та недопустимості платіжних документів, наданих позивачем на підтвердження виконання умов Договору факторингу.
Так, представник відповідача зазначав, що подані позивачем платіжні інструкції не містять кваліфікованого електронного підпису, QR-коду чи інших реквізитів, які, на його думку, дозволяли б перевірити їх справжність, а також висловив сумніви щодо фактичного здійснення відповідних платежів та дотримання сторонами договору строків проведення розрахунків.
Разом із тим наведені доводи ґрунтуються виключно на припущеннях та суб`єктивних сумнівах представника відповідача і не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона має рівні процесуальні права та обов`язки і повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до частини шостої цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріали справи свідчать, що платіжні документи були подані позивачем через підсистему «Електронний суд» у складі електронного пакета документів, підписаного кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи позивача, що відповідає вимогам процесуального законодавства щодо подання документів в електронній формі.
При цьому відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати оригінал такого доказу. Якщо у представника відповідача існували сумніви щодо відповідності поданих копій їх оригіналам або щодо достовірності зазначених документів, він не був позбавлений права заявити відповідне клопотання про витребування оригіналів чи їх огляд у судовому засіданні. Однак таким процесуальним правом представник відповідача не скористався, хоча реалізував право на заявлення інших клопотань, зокрема про витребування інформації щодо підтвердження зарахування грошових коштів.
Саме по собі висловлення сумнівів щодо достовірності письмових доказів без вчинення передбачених законом процесуальних дій, спрямованих на їх перевірку, не є підставою для визнання таких доказів неналежними чи недопустимими та не може свідчити про їх недостовірність.
Крім того, твердження представника відповідача про те, що платіжні документи датовані пізніше строків, визначених договором факторингу, саме по собі не спростовує факту переходу права вимоги до позивача, оскільки відповідно до умов Договору факторингу сторони пов`язали момент переходу права вимоги саме з підписанням Акта приймання-передачі Переліку, а не з моментом проведення взаєморозрахунків між Клієнтом та Фактором. Питання належного виконання сторонами договору факторингу своїх взаємних зобов`язань щодо здійснення розрахунків є предметом їх договірних відносин та саме по собі не впливає на встановлений договором момент переходу права вимоги до нового кредитора.
За таких обставин суд відхиляє доводи представника відповідача як необґрунтовані, оскільки вони не спростовують належними та допустимими доказами факту переходу до ТОВ «Новий Колектор» права вимоги за кредитним договором № 18.09.2020-100000441 від 18.09.2020 року та не ставлять під сумнів належність позивача як нового кредитора у спірних правовідносинах.
Із довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 18.09.2020-100000441 від 18.09.2020 року вбачається, що розмір заборгованості відповідача станом на 23.10.2025 року становить 23800,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 14000,00 грн. та за відсотками 9800,00 грн.
За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежить від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
В свою чергу позивачем на адресу відповідача направлено Повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 18.09.2020-100000441 від 18.09.2020, а також вимога про сплату заборгованості від 04.02.2022.
Надаючи оцінку вищезазначеному, враховуючи що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази укладання з відповідачем вказаного вище договору, отримання відповідачем кредитних коштів та підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 14000,00 грн. саме на картку ОСОБА_1 за №51678030520477222, суд приходить до висновку, що факт надання позивачем (його правопопередником - ТОВ «Споживчий Центр») відповідачу кредитних коштів у розмірі 14000,00 грн. на умовах, викладених у кредитному договорі № 18.09.2020-100000441 від 18.09.2020 року, є доведеним, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за вказаним договором у розмірі 23800,00 грн. (з яких 14000,00 грн. - тіло кредиту, 9800,00 грн. - проценти) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Оскільки позовні вимоги задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім при зверненні до суду з цим позовом, у розмірі 2422,40 грн.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду Договір №07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024, укладений між ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та адвокатським об`єднанням «ВЕРІТАС ЦЕНТР» (з додатками № 17 та 19). Згідно п. 2.1. Договору, Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2024.
Додаткові угоди №17 від 03.04.2025 та №19 від 16.04.2025 до Договору №07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 укладені після закінчення строку дії договору №07/24-НК про надання правничої допомоги.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).
Додаткова угода не змінює припинені правовідносини та не створює правових наслідків, якщо укладена після припинення дії договору.
Доказів пролонгації строку дії договору №07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 суду не надано.
Позовна заява у цій справі подана позивачем до суду в листопаді 2025 року, а заборгованість, яку заявлено до стягнення, утворилась станом на 23.10.2025, тобто після закінчення строку дії Договору №07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024. 
Таким чином, суд приходить до переконання, що вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу не підтверджується належними та допустимими доказами, а тому в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,12-13,19,81,141,247,258,265,273,280-288,354,355 ЦПК України, ст.ст. 525,526,530,533, 543,611,625,1050,1054 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (ЄДРПОУ 43170298, місцезнаходження: м. Київ, вул. Алмазова Генерала, буд.13, офіс 601) заборгованість за кредитним договором № 18.09.2020-100000441 від 18.09.2020 року у розмірі 23800 (двадцять три тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (ЄДРПОУ 43170298, місцезнаходження: м. Київ, вул. Алмазова Генерала, буд.13, офіс 601)  судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
У задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду відповідно до ст. 355 ЦПК України або через Сновський районний суд Чернігівської області відповідно до п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено 03 серпня 2026 року.

Суддя М.С. Чигвінцев