Дата документу 24.07.2026 Справа № 336/4562/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №336/4562/26    Головуючий в 1 інст.Боєв Є.С.
Провадження №33/807/990/26     Доповідач в 2 інст. Сінєльнік Р.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року     місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Сінєльніка Р.В., за участю захисника-адвоката Трофимової Г.М. (в режимі відеоконференції), розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника-адвоката Халупка С.В. на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 червня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 665,60 гривень в дохід держави.

Згідно з постановою суду, 03 травня 2026 року о 15:21 год. у м.Запоріжжі, вул. Олександра Анашкіна, 30, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Geely CK, днз НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю належно доведених події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, на його думку, постанова суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції не виконав завдань провадження, визначених статтею 245 КУпАП, не забезпечив повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи, формально відхилив ключові доводи захисту та фактично поклав в основу рішення припущення органу поліції без належної перевірки допустимості й достатності доказів.
Захисник вважає, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, є недоведеним.
Також захисник вважає, що суд не перевірив законність зупинки транспортного засобу.
Суд не навів конкретного аналізу відеозапису, який би підтверджував наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, не зазначив, хто саме їх встановив, у який момент, якими словами вони були озвучені водієві та чи були вони зрозумілими для особи. Посилання на загальний перелік ознак без фактичного аналізу не відповідає вимогам доказування.
Запах алкоголю з порожнини рота не може бути перевірений судом безпосередньо за відеозаписом, а тому така ознака потребує підтвердження іншими належними даними. Порушення координації рухів і порушення мови повинні бути видимими й чітко зафіксованими на відео. Якщо суд не описує, у чому саме полягало порушення координації чи мови, то його висновок є не результатом оцінки доказів, а повторенням формулювання з протоколу.
Постанова не містить аналізу того, чи роз`яснювалися ОСОБА_1 наслідки відмови саме до моменту фіксації цієї відмови. Не встановлено, чи було повідомлено, що відмова прирівнюється до самостійного складу правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, чи було запропоновано обидва передбачені законом варіанти огляду, чи зрозуміла особа різницю між оглядом на місці та медичним оглядом у закладі охорони здоров`я. Без цього висновок про свідому відмову є передчасним.
Суд послався на акт огляду та направлення до закладу охорони здоров`я як на докази відмови. Однак ці документи складені працівниками поліції і потребують перевірки відеозаписом, а не можуть автоматично вважатися достовірними. Якщо відео не підтверджує повний алгоритм: ознаки, пропозицію, роз`яснення наслідків, альтернативу медичного закладу, чітку відмову — склад правопорушення не може вважатися доведеним.
Захист вказував в суді першої інстанції на наявність розбіжностей щодо технічних засобів відеофіксації. Суд визнав, що технічний носій містить відеозаписи з автомобільного відеореєстратора 70mаі та нагрудних реєстраторів № 474553 і № 474607, а зазначення номера 474601 в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння визнав очевидною опискою. Однак, суд не навів переконливого обґрунтування, чому ця розбіжність не впливає на допустимість і достовірність відеодоказу.
Окрім того, захисник зазначає про те, що у письмових поясненнях він просив надати копії відеозаписів, що наявні в матеріалах справи. Суд відхилив аргументи захисника щодо неознайомлення із відеозаписом, зазначивши, що відеозапис і відскановані матеріали були долучені до електронної судової справи.
Разом з тим, суд не з`ясував, чи фактично відкривалися відеофайли в електронній системі, чи були вони повними, чи могли бути завантажені, чи не було технічних обмежень, які перешкоджали стороні захисту здійснити повний аналіз. У справі, де відео фактично є вирішальним доказом, відмова в належному доступі до копій відеозаписів або формальне посилання на електронну справу може істотно обмежити право на захист.
Захисник не погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_1 є професійним водієм і тому добре розумів наслідки відмови від огляду.
Професійний статус водія не звільняє поліцію від обов`язку роз`яснити порядок огляду та наслідки відмови.
Таким чином, на думку захисника, у цій справі залишилися неусунутими сумніви щодо належного доказування: факту керування, законності зупинки, об`єктивності фіксації ознак сп`яніння, повноти роз`яснення прав і наслідків відмови, а також належної ідентифікації відеозаписів. За таких умов постанова не може вважатися такою, що ґрунтується на сукупності належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.
Докази, на які послався суд, мають бути оцінені апеляційним судом критично, оскільки значна частина висновків суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, формальних записах у документах поліції та неповному аналізі відеозаписів.
Заслухавши аргументи захисника-адвоката Трофимової Г.М., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення; 
- в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;
- у направленні водія на огляд до закладу охорони здоров`я; 
- у рапорті інспектора поліції;
- відеозаписом тощо.
Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки спростовуються відеозаписом, що міститься в матеріалах справи.
Так, із переглянутого відеозапису встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції.
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом не перевірено законність зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , також є безпідставними, з огляду на таке.
Згідно з відеозаписом, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції та йому було зазначено причину зупинки - був не пристебнутий паском безпеки, роз`яснено права, запропоновано пройти огляд з метою виявлення або не виявлення стану алкогольного сп`яніння.
Зазначені обставини підтверджуються тим, що у подальшому ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП, про що винесено відповідну постанову.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей з приводу оскарження ОСОБА_1 , в установленому законом порядку, дій працівників поліції на предмет незаконної зупинки транспортного засобу. Отже, доказів, які б підтвердили протиправність таких дій, стороною захисту суду надано не було.
Окрім того, слід зауважити, що причина зупинки транспортного засобу не має вирішального значення для встановлення наявності чи відсутності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Доводи захисника про те, що суд не навів конкретного аналізу відеозапису, який би підтверджував наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, не зазначив, хто саме їх встановив, у який момент, якими словами вони були озвучені водієві та чи були вони зрозумілими для особи, не є слушними, зважаючи на таке.
Як зазначено вище, з долученого до матеріалів цієї справи відеозапису, встановлено, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , останньому було повідомлено про причину зупинки, а також в ході подальшого спілкування працівник поліції запитав у ОСОБА_1 чи вживав він алкогольні напої, на що останній відповів, що вжив трохи пива, після чого, працівник поліції виявив у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) та запропонував останньому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я, на що водій відмовився. 
В ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував свого перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Працівником поліції було роз`яснено водієві ОСОБА_1 , що якщо особа відмовляється на вимогу поліцейського пройти огляд на визначення стану сп`яніння, то буде складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення вимог п. 2.5 ПДР, за що також передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
При цьому, працівник поліції пересвідчився у водія чи усвідомлює він наслідки такої відмови, на що ОСОБА_1 відповів позитивно.
Враховуючи зазначене, не є слушними також доводи захисника з приводу того, що судом не встановлено чи роз`яснювалися ОСОБА_1 наслідки відмови саме до моменту фіксації цієї відмови; чи було повідомлено, що відмова прирівнюється до самостійного складу правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП; чи було запропоновано обидва передбачені законом варіанти огляду; чи зрозуміла особа різницю між оглядом на місці та медичним оглядом у закладі охорони здоров`я.
Доводи захисника про те, що акт огляду та направлення до закладу охорони здоров`я не можуть бути беззаперечними докази відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими, оскільки суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, виходячи з аналізу усіх доказів у сукупності.
З приводу розбіжностей щодо технічних засобів відеофіксації, про що зазначає захисник в апеляційній скарзі, суд у постанові зазначив, що технічний носій інформації, який міститься у матеріалах справи, містить відеозаписи з автомобільного відеореєстратора 70mai та нагрудних реєстраторів № 474553, № 474607, та зазначення останнього номеру в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння як 474601 є очевидною опискою.
Апеляційний суд погоджується з цим висновком суду та не убачає підстав для визнання відеозапису недопустимим доказом.
Доводи захисника щодо неознайомлення з відеозаписами, що наявні в матеріалах справи, є також необґрунтованими, оскільки як вірно зазначив суд у постанові, захисник мав можливість ознайомитись із усіма матеріалами справи, в т.ч. з відеозаписом, які були долучені до матеріалів електронної судової справи, до якої захисник мав доступ.
Те, що суд у постанові зазначив про те, що ОСОБА_1 є професійним водієм і тому добре розумів наслідки відмови від огляду на стан сп`яніння, не свідчить про те, що суд лише цим обґрунтовував свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КУпАП, а тому доводи захисника з цього приводу є безпідставними.
Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В цьому випадку ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.
Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Халупка С.В. залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 червня 2026 року стосовно  ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      Р.В. Сінєльнік