Справа № 464/4244/26 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М. 
Провадження № 33/811/1493/26 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та її захисника – адвоката Білецької Орести Романівни, потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката Білецької Орести Романівни на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 14 серпня 2026 року щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, щоОСОБА_1 , 07 червня 2026 року близько 23:30 год. за адресою АДРЕСА_1 , вчинила щодо свого колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , домашнє насильство психологічного та фізичного характеру у формі погроз, нецензурних висловлювань та завдання ударів по голові, завдавши шкоди його психічному здоров`ю.
Окрім того, 08 червня 2026 року о 04:10 год. за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 повторно вчинила щодо свого колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що не спричинило тілесних ушкоджень у формі словесних образ, шарпання за одяг, нецензурних висловлювань, намагання завдання ударів по голові, завдавши шкоди його психічному здоров`ю.
Крім того, 08 червня 2026 року о 04:10 год. за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не виконала вимоги термінового заборонного припису серії АА №611387 від 01:30 год 08 червня 2026 року, винесеного терміном на 3 доби, порушивши заборону контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 .
Також, ОСОБА_1 , 08 червня 2026 року близько 21:00 год за адресою АДРЕСА_1 , порушила умови діючого термінового заборонного припису серії АА №611387 від 08 червня 2026 року, порушивши заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Білецька О.Р., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову в частині вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Повідомляє, що ОСОБА_1 погоджується з рішенням суду в частині визнання її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що стосовно обох епізодів вчинення домашнього насильства працівниками поліції визначено рівень небезпеки для потерпілого - низьким. 
Наголошує, що ОСОБА_1 немає алкогольної залежності та не зловживає спиртними напоями, як про це зазначено в формах оцінки ризиків, вона позитивно характеризується за місцем праці, працює на посаді сімейного лікаря. 
Звертає увагу, що ОСОБА_3 не загрожує фізична небезпека, в нього немає жодних причин боятися за власне життя та здоров`я 
Наголошує, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а є лише побутовий конфлікт, який стосується проживання в квартирі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення потерпілого на заперечення аргументів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 173-8 КУпАП передбачено відповідальність за вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 173-8 КУпАП підтверджена дослідженими судом першої інстанції доказами та у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання, чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. 
Згідно з п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Пунктом 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.173-2 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у:
-протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №134814 від 8 червня 2026 року (а.с.1) з якого встановлено, що ОСОБА_1 , 08 червня 2026 року о 04:10 год. за адресою АДРЕСА_1 , повторно вчинила щодо свого колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що не спричинило тілесних ушкоджень, у формі словесних образ, шарпання за одяг, нецензурних висловлювань, намагання завдання ударів по голові, завдавши шкоди його психічному здоров`ю;
-інформації з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №134814 від 8 червня 2026 року (а.с.10), з якого вбачається, що ОСОБА_1 , 07 червня 2026 року близько 23:30 год. за адресою АДРЕСА_1 , вчинила щодо свого колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , домашнє насильство психологічного та фізичного характеру у формі погроз, нецензурних висловлювань та завдання ударів по голові, завдавши шкоди його психічному здоров`ю;
-формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 8 червня 2026 року (.а.с. 2,13-14), відповідно до яких працівниками поліції встановлено низький рівень небезпеки для потерпілого;
-письмових поясненнях ОСОБА_2 (а.с. 5,12), з яких вбачається, що 7 червня 2026 року близько 23 год 30 хв. та 8 червня 2026 року близько 4 год 10 хв. ОСОБА_1  вчинила щодо нього, домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що не спричинило тілесних ушкоджень, а саме нецензурно висловлювалася в його сторону, ображала та штовхала його , намагалася подряпати та вдарити по голові
-заяві від 8 червня 2026 року (а.с. 6), з якої вбачається, що ОСОБА_2 просить прийняти міри, щодо його колишньої дружини ОСОБА_1 , яка вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру;
-рапорті капрала поліції ОСОБА_4 (а.с. 7), з якого встановлено, що після прибуття на місце події працівниками поліції було виявлено факт домашнього насильства;
-відеозапису, долученому до матеріалів справи, на якому зафіксовано проведення опитування потерпілого, а також особи, яка притягується до адміністративної відповідальності — ОСОБА_1 . Під час проведення опитування у ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння. У ході опитування ОСОБА_1 фактично визнала обставини вчинення нею домашнього насильства щодо свого чоловіка, підтвердивши факт конфлікту та свою причетність до неправомірних дій. Зазначений відеозапис відображає перебіг опитування, поведінку та висловлювання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Також на відео зафіксовано, що потерпілий надав працівникам поліції відеозапис події, яка відбулася між ним та його дружиною.
Твердження апелянта, що ОСОБА_1 не має алкогольної залежності та не зловживає спиртними напоями, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не впливають на кваліфікацію дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що з відеозапису, долученого до матеріалів справи, встановлено, що працівниками поліції під час опитування виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. 
Доводи апелянта, що дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, можна кваліфікувати лише як конфлікт, який виник у зв`язку із поділом спільного майна, апеляційний суд вважає необґрунтованими. 
З матеріалів справи вбачається, що поведінка ОСОБА_1 виходила за межі звичайного сімейного конфлікту, оскільки супроводжувалася погрозами, нецензурною лайкою, шарпаниною та штовханиною, тобто мала ознаки психологічного і фізичного насильства. Такі дії створювали для потерпілого психологічний тиск, приниження та небезпеку для його здоров`я, що відповідає об`єктивній стороні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, а тому не можуть розцінюватися як звичайний побутовий чи майновий спір.
Усі інші доводи апеляційної скарги сторони захисту судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 та ч. 3 ст. 173-8 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 2 ст. 173-2 та ч. 3 ст. 173-8 КУпАП , з урахуванням даних про особу, тривалості конфлікту, й інших обставин справи.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Білецької О.Р., є необґрунтованими, у зв`язку з чим її апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Сихівського районного суду м. Львова від 14 серпня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.173-2, ч. 3 ст. 173-8 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Білецької Орести Романівни – без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя       Партика І.В.