П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/38793/25	

Категорія 112010200	Головуючий у суді І інстанції: Катаєва Е.В. час і місце ухвалення: письмове провадження,  м. Одеса	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що з 17.09.2025 року він звернувся до ПФУ із заявою про переведення з пенсіі? за віком згідно Закону Украі?ни «Про загальнообов`язкове державне пенсіи?не страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону Украі?ни «Про державну службу». За результатом розгляду заяви рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 24.09.2025 року №65841/03-16 йому відмовлено в переведенні, оскільки відсутній стаж державної служби. При цьому до стажу державної служби не зараховано період роботи в органі податкової служби, оскільки посадові особи податкової служби не відносяться до категорій посад державної служби. Позивач зазначає, що він станом на 01.05.2016 року мав необхідних 10 років стажу державної служби для переведення на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з чим вважає прийняте рішення протиправним. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24.09.2025 року №65841/03-16 «Про відмову в перерахунку пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №2111 від 17.09.2025 року про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, періоду роботи з 11.05.1993 по 13.07.2010 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що основним критерієм, за яким слід визначати можливість зарахування періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, є присвоєння за займаною посадою відповідного рангу, про що, робиться запис в особовій справі державного службовця. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадовим особам органів державної податкової служби можуть присвоюватись персональні звання. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, розмір надбавок за звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. Періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. За даними трудової книжки ОСОБА_1 в періоди з 11.05.1993р по 13.07.2010р., працював в Державній податковій інспекції Роздільнянського району Одеської області, на посадах, які мають звання та спеціальні звання. 
Оскільки, Позивач працював на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами КМУ, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016 року має менше як 20 років стажу роботи. Підсумовуючи вищевикладені доводи та норми діючого законодавства України, на момент звернення позивачем не дотримано обов`язкових вимог чинного законодавства для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723 на підставі пункту 2 Розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” №889- VII.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
17.09.2025 року позивач звернуся до територального органу ПФУ із заявою №2111, у якій просив перевести його з пенсіі? за віком згідно Закону Украі?ни «Про загальнообов`язкове державне пенсіи?не страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону Украі?ни «Про державну службу». 
За принципом екстериторіальності заяву розглянуто ГУ ПФУ у Київській області та за результатами її розгляду прийнято рішення від 24.09.2025 року №65841/03-16 «Про відмову в перерахунку пенсії», яким відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону Украі?ни «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби. 
В рішенні зазначено, що за даними трудової книжки, наявної в матеріалах ЕПС ОСОБА_1 в період з 11.05.1993 по 13.07.2010 року працював в Держаній податковій інспекції Роздільнянського району Одеської області на посадах, які мають звання та спеціальні звання. Робота на зазначених посадах не зараховується до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, оскільки посади державних службовців віднесені до відповідних категорій здійснюється відповідно до ст.25 Закону України «Про державну службу», посади працівників державної податкової служби цією статтею не передбачені.
Позивач, вважаючи рішення ГУ ПФУ у Київській області від 24.09.2025 року №65841/03-16 протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що ГУ ПФУ у Київській області, приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для переведення позивача на пенсію за віком для держслужбовців, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в переведенні на пенсію за віком за Законом №889-VIII. Суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ у Київській області від 24.09.2025 року №65841/03-16 «Про відмову в перерахунку пенсії» є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
До 01 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ). 
01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII), що регулює, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.
Пункт 8 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №889-VІІІ передбачає, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно з п.10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII: 
1) мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України; 
2) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право, зокрема, чоловіки, які досягли віку 62 роки, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ст.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Верховний Суд, у постанові від 22.05.2024 року у справі №500/1404/23 зазначив, що для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідачем не зараховано до стажу державної служби позивача періоди роботи з 11.05.1993 по 13.07.2010 року на посадах в органах державної податкової служби. 
Згідно з трудовими книжками серії НОМЕР_1 від 28.11.1979 та серії НОМЕР_2 від 14.06.2021 позивач: 
11.05.1993 року прийнятий на посаду старшого державного податкового інспектора податкової інспекції по Роздільнянському району (наказ №70 від 10.05.1993 року);
12.11.1993 переведений на посаду головного держподатінспектора ДПІ МЦ України (наказ №82-л від 12.11.1993 року);
01.01.1994 року переведений у відділ обліку та обробки даних головним держподатінспектора (наказ 100-л від 01.01.1994 року);
03.01.1994 року прийняв присягу державного службовця відповідно до ст.17 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року;
26.09.1994 року згідно з Постановою КМУ від 05.10.1992 року №559 «Питання державної податкової служби в Україні» і за результатами тестування, присвоєно персональне звання Інспектора податкової служби І рангу (наказ №16 від 26.09.1994 року);
21.09.1995 року переведений на посаду начальника відділу обробки інформації і комп`ютеризації (наказ №201-л від 21.09.1995 року);
25.11.1996 року звільнений з займаної псади у зв`язку з ліквідацією державної податкової інспекції у Роздільнянькому районі в порядку переведення на роботу у державну податкову адміністрацію у Роздільнянському районі на підставі ч.15 ст.36 КЗпП України (наказ № 53-л від 25.11.1996 року);
25.11.1996 року прийнятий на посаду начальника відділу комп`ютеризації у порядку переведення із державної податкової інспекції у Роздільнянському районі (наказ №1-л від 25.11.1996 року);
на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 05.02.1998 №83/08/BP Державна податкова адміністрація у Роздільнянському районі Одеської області перейменована в Державну податкову інспекцію у Роздільнянському районі Одеської області;
01.06.1998 року переведений на посаду начальника відділу інформації зі збереженням раніше присвоєного спеціального звання (наказ №53-л від 01.06.1998 року);
26.01.2000 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора сектору забезпечення функцінування автоматизованої аналітичної системи відділу інформації (наказ №5-о від 26.01.2000 року);
17.02.2000 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора сектору обліку юридичних осіб відділу інформації (наказ №14-о від 17.02.2000 року);
01.06.2000 року Відділ перейменований на Відділ автоматизованого адміністрування податків (наказ №53 від 07.06.2000 року);
01.06.2000 року переведений головним державним податковим інспектором відділу автоматизованого адміністрування податків у звяязку зі зміною штатного розпису та структури (наказ №71-о від 31.05.2000 року);
08.08.2002 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора відділу інформатизаційного обліку у зв`язку зі зміною організаційної структури та штатного розпису (наказ №56-о від 08.08.2002 року);
29.09.2003 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора групи обліку платників податків відділу автоматизації процесів оподаткування у зв`язку зі зміною організаційної структури та штатного розпису (наказ №56-о від 29.09.2023 року);
10.08.2004 року звільнений з посади у порядку переведення на роботу до Роздільнянської міжрайонної державної податкової інспекції у зв`язку з реорганізацією державних податкових інспекцій шляхом злиття ДПІ у Роздільнянькому районі та Великомихайлівської МДПІ п.5 ст.36 КЗпП України (наказ №62-0 від 02.08.2004 року); 
11.08.2004 року прийнятий на посаду головного державного податкового інспектора сектору обліку платників податків відділу автоматизації процесів оподаткування Роздільнянської міжрайонної державної податкової інспекції в порядку переведення із ДПІ у Роздільнянському районі (наказ №54-о від 11.08.2004 року);
01.02.2005 року переведений на посаду начальника відділу автоматизації процесів оподаткування, як такий, що пройшов за конкурсом (наках №47-о від 01.02.2005 року);
01.06.2005 року присвоєне спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу» (наказ №80-о від 01.06.2005 року);
26.09.2005 року призначений на посаду начальника відділу інформатизації процесів оподаткування у зв`язку зі змінами структури та штатного розпису (наказ ДПА в Одеській області №845-о від 26.09.2005 року);
18.09.2006 року переведений на посаду головного інспектора відділу реєстрації та обліку платників податків на період відсутності основного працівника (наказ №68-о від 18.09.2006 року);
23.11.2006 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку та звітності на період відсутності основного працівника (наказ №84-о від 23.11.2006 року);
28.05.2009 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку та звітності (наказ №19-о від 19.03.2009 року);
27.07.2009 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора відділу оподаткування фізичних осіб (наказ №52-о від 27.07.2009 року);
13.07.2010 року звільнений з посади у порядку переведення на роботу до Роздільнянської державної адміністрації п.5 ст.36 КЗпП України (наказ №29-о від 13.07.2010 року).
Пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283), який втратив чинність 01.05.2016, регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого, на посадах державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Таким чином, Порядок №283 передбачав, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах державної податкової служби. 
Присвоєння спеціального звання не може слугувати підставо для відмови у зарахуванні періодів роботи в органах державної податкової служби, виходячи з наступного. 
Частиною 17 ст.37 Закону №3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Таким чином, законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивача, та яке діє на теперішній час, визначено, що посадові особи державної митної служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.
Вказане підтверджується також положенням п.7 ч.2 ст.46 Закону №889-VIII, згідно з яким до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання. 
Окрім того, ч.2 ст.46 Закону №889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016 (далі Порядок №229), які діють з 01.05.2016, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
При цьому, спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні», який був чинний до 19.11.2012 (далі Закон №509-XII).
Згідно з ст.6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються КМУ і фінансуються з державного бюджету.
Частиною 5 статті 15 Закону №509-XII установлено, що правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом №3723-ХІІ.
Відповідно до ч.4 ст.15 Закону №509-XII службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності). 
Тобто цією нормою було встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами ст.12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Частинами 7, 8 статті 15 Закону № 509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Законом України від 05.07.2012 №5083-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні», який набрав чинності 12.08.2012, доповнено Податковий кодекс України (далі ПК України) розділами XVIII-1 та XVIII-2, у тому числі статтею 344.
Так згідно з п.344.1 ст.344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Верховний Суд України у постанові від 22.10.2013 у справі №21-340а13 зазначив, що аналіз положень ст.37 Закону України «Про державну службу», Закону України «Про державну податкову службу в Україні дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII.
Вказаний правовий висновок підтримано Верховним Судом в подальшому, зкорема, у постановах від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, від 18.03.2021 у справі №500/5183/17, від 19.12.2023 у справі №600/947/23-а. 
Крім того у постановах від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а та від 13.12.2018 у справі №539/1855/17 Верховний Суд зазначив, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями ст.344 ПК України та Порядку №283.
Верховний Суд у постанові 22.05.2024 року у справі №500/1404/23 зазначив, що набутий до 01.05.2016 року стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, величина якого, окрім іншого (страхового стажу, віку особи) має вплив на наявність у особи права на пенсію, що призначається на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII. Однак після 01.05.2016 року у зв`язку із набранням чинності Законом №889-VІІІ кардинально змінено порядок пенсійного забезпечення державних службовців.
Аналізуючи норми права у цій частині, Верховний Суд дійшов висновку, що при призначенні пенсії на підставі п.10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII (відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ) після 01.05.2016 року необхідно враховувати три критерії: вік особи, страховий стаж та стаж державної служби. При цьому до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01.05.2016 року та обрахований у відповідності до положень Порядку №283. Водночас стаж, набутий після 01.05.2016 року на посадах державної служби зараховується до страхового стажу і відповідно до ст.90 Закону №889-VІІІ слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру у відповідності до Закону №1058-IV.
Враховуючи висновки, викладені Верховним Судом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що робота позивача на посадах в органах державної податкової служби з 11.05.1993 по 13.07.2010 року зараховується до стажу державної служби. 
Таким чином, ГУ ПФУ у Київській області, приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для переведення позивача на пенсію за віком для держслужбовців, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в переведенні на пенсію за віком за Законом №889-VIII.
З урахуванням дискреційних повноважень відповідача, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області (суб`єкта владних повноважень, яким приймалось оскаржуване рішення) повторно розглянути заяву позивача №2111 від 17.09.2025 року про переведення на пенсію за віком за Законом №889-VII, зарахувавши до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, періоду роботи з 11.05.1993 по 13.07.2010 року. 
У своїй апеляційній скарзі апелянт також виклав клопотання про притягнення у якості співвідповідача ГУ ПФУ в Одеській області. З цього приводу колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч.3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. (ч.4 ст. 48 КАС України)
Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (ч.5 ст.48 КАС України)
Частиною 7 статті 48 КАС України передбачено, що заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Отже, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо залучення до участі у справі співвідповідача, оскільки такі процесуальні дії пов`язані зі зміною предмета та підстав позову, а також суб`єктного складу сторін спору, що допускається виключно на стадії розгляду справи судом першої інстанції.
До того ж, суд першої інстанції вже розглядав питання залучення іншого відповідача по справі та ухвалою від 06 січня 2026 року повернув без розгляду вказане клопотання.
Інші доводи апеляційної скарги дублюють відзив на адміністративний позов (а.с. 39) були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року по справі № 420/38793/25, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький