ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" липня 2026 р. Справа№ 910/11182/25 (910/12167/25)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Доманської М.Л.
суддів: Козир Т.П. 
Пантелієнка В.О. 

за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К.
та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 15.07.2026,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О"
на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026
у справі №910/11182/25 (910/12167/25) (суддя Мандичев Д.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олл Старс-ІТ Україна"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України"
про стягнення 2 203 334,57 грн
в межах справи №910/11182/25
за заявою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О"
за участю Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/11182/25 (910/12167/25) позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олл Старс-ІТ Україна" грошові кошти в сумі 2322163,91 грн, з яких 2198819,19 грн основний борг, 10301,32 грн три відсотки річних, 6596,46 грн інфляційне збільшення, 106446,94 грн пеня, а також 27993,87 грн витрат по сплаті судового збору.?
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Три О" звернулось безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/11182/25 (№ 910/12167/25); ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Олл Старс-ІТ Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О" про стягнення грошових коштів в сумі 2 322 163,91 грн. відмовити в повному обсязі.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2026 апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Доманська М.Л.; судді: Козир Т.П.; Пантелієнко В.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11182/25 (910/12167/25) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олл Старс-ІТ Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О" про стягнення 2203334,57 грн; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/11182/25 (910/12167/25) до надходження матеріалів справи №910/11182/25 (910/12167/25) до Північного апеляційного господарського суду.
06.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11182/25 (910/12167/25) у 2-х томах.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/11182/25 (910/12167/25). Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.07.2026 об 11 год. 30 хв. Запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 01.07.2026. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 08.07.2026.
11.06.2026 через систему «Електронний Суд» Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заявник просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/11182/25 (910/12167/25) залишити без змін, оскільки право оренди позивача припинилося в силу закону в момент звернення Банками стягнення на предмет іпотеки, то правова підстава, на якій ТОВ "Три О" отримало та утримувало забезпечувальні платежі, згодом відпала. Відтак, застосування судом першої інстанції норм ст. 1212 ЦК України є правомірним.
11.06.2026 через систему «Електронний Суд» Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Олл Старс-ІТ Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заявник просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/11182/25 (910/12167/25) залишити без змін, оскільки ТОВ «Три О» не надано належних і допустимих доказів існування обставин, передбачених пунктом 8.2 Договорів оренди, які б давали йому право зарахувати забезпечувальні платежі в рахунок будь-якої заборгованості ТОВ "Олл Старс-ІТ Україна". Забезпечувальні платежі не зберігали свою договірну функцію після того, як ТОВ «Три О» втратило статус власника нерухомого майна та орендодавця за Договорами оренди. Суд першої інстанції правильно встановив, що з 26.07.2025 право власності на нерухоме майно, частина якого була передана ТОВ "Олл Старс-ІТ Україна" в оренду, зареєстровано за Банками. Відтак, починаючи з цієї дати, ТОВ «Три О» не є власником такого нерухомого майна та, відповідно, не є орендодавцем за Договорами оренди.
У судове засідання з`явились представники скаржника, Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Олл Старс-ІТ Україна". 
Представник скаржника просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/11182/25 (910/12167/25) та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Представники Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Олл Старс-ІТ Україна" просили суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/11182/25 (910/12167/25) залишити без змін.
Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що cам по собі факт зміни власника орендованого майна (зміна фактичних обставин виконання зобов`язання) не припиняє договірних зобов`язань і не трансформує правомірно отримані платежі у безпідставне збагачення і не означає автоматичне виникнення кондикційного зобов`язання. Апелянт зазначає, що враховуючи, що Договори оренди, які після реєстрації за Банками права власності на ТОК Gulliver залишились чинними, а зміна власника орендованого приміщення - це лише факт, який мав вплив на зміну сторони договору оренди (у цьому випадку - орендодавця), то права та обов`язки Орендодавця, як сторони Договорів оренди, у тому числі обов`язок повернення забезпечувального платежу, з 26.07.2025 автоматично перейшли до Нових орендодавців. На думку апелянта, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що зміна власника орендованого приміщення є підставою для повернення платежу. Заміна орендодавця у зв`язку з переходом права власності на орендоване майно не є підставою, що «згодом відпала» в контексті статті 1212 ЦК України (безпідставне набуття майна), оскільки правова підстава - договір оренди продовжує існувати, що виключає застосування кондикції (повернення безпідставно набутого). Також скаржник вважає, що питання чинності Договорів оренди та питання наявності підстав для повернення коштів не можуть розглядатися окремо, оскільки є взаємопов`язаними.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О" слід залишити без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/11182/25 (910/12167/25) слід залишити без змін, з огляду на наступне.
30.09.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Олл Старс-Іт Україна" (позивач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О" (відповідач) суми забезпечувальних платежів, з урахуванням 3% річних, втрат від інфляції та пені, у зв`язку з припиненням дії Договорів оренди від 10.07.2017 №409-О та від 12.08.2021 №628-О.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що права найму (оренди) окремих частин ТОК Gulliver на підставі всіх договорів оренди, які були чинними станом на 26.07.2025, визнані державою чинними при державній реєстрації права власності на нерухоме майно за АТ "Ощадбанк" та АТ "Державний експортно-імпортний банк України". Отже, всі зобов`язання перед позивачем, в тому числі зобов`язання із повернення забезпечувального платежу, повинні виконуватися стороною Договорів оренди - АТ "Ощадбанк" та АТ "Державний експортно-імпортний банк України".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/11182/25 (910/12167/25) позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олл Старс-ІТ Україна" грошові кошти в сумі 2322163,91 грн, з яких 2198819,19 грн основний борг, 10301,32 грн три відсотки річних, 6596,46 грн інфляційне збільшення, 106446,94 грн пеня, а також 27993,87 грн витрат по сплаті судового збору.?
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
10.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Три О" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олл Старс-ІТ Україна" (орендар) укладено Договір оренди № 409-О, за умовами якого Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове, платне користування частину, а саме 0,5056 приміщення №1 (загальна площа 555,0 м2) групи приміщень №55 відповідно до плану та експлікації дванадцятого поверху бізнес-центру, з технічною площею приміщення 280,6 м2, строком на 8 років.
Також 12.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Три О" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олл Старс-ІТ Україна" (орендар) укладено Договір оренди № 628-О, за положеннями якого Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове, платне користування частину, а саме 0,7369 приміщення №1 (загальна площа 545,1 м2) групи приміщень №26 відповідно до плану та експлікації другого поверху бізнес-центру з технічною площею приміщення 401,7 терміном до 30.09.2025.
Відповідно до п. 8.1.1. Договорів оренди Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцеві забезпечувальний платіж (інший вид забезпечення зобов`язань Орендаря, встановлений за погодженням Сторін відповідно до прав, наданих положеннями частини другої статті 546 Цивільного кодексу України), іменований надалі "Платіж", в сумі, вказаній в пункті 6 Додатку №1 до цього Договору оренди.
Згідно з п. 8.2. Договорів оренди у випадку невиконання (прострочення) Орендарем будь-якого із зобов`язань за Договором оренди, пов`язаного зі здійсненням на користь Орендодавця будь-яких платежів, Орендодавець, з урахування положень пункту 9.15 цього Договору оренди, має право погасити таку заборгованість Орендаря за рахунок коштів Платежу та/або Авансового платежу.
У пункті 8.2.1. Договорів оренди зазначено, що для цілей пунктів 8.2 та 9.15 Договору оренди Орендодавцеві надається право утримувати кошти Платежу в частині, що стосується будь-якої однієї частини Приміщення, для погашення, в тому числі зобов`язань Орендаря, що виникають у зв`язку із користуванням будь-якої іншою частиною Приміщення.
Договором про внесення змін і доповнень №1 до Договору №409-О внесено зміни, зокрема, до Додатку 1 до Договору №409-О щодо об`єкту оренди. У пункті 6 Додатку 1 до Договору №409-О вказано, що остаточна оновлена сума забезпечувального платежу становить 1 269 834,39 грн. (два платежі по 634917,20 грн). 
У пункті 6 Додатку №1 до Договору №628-О закріплено, що сума забезпечувального платежу становить 928 985,59 грн.
На підтвердження внесення забезпечувальних платежів за Договорами оренди на загальну суму 2 198 819,99 грн. позивачем долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення від 25.08.2021 №0000003816 на суму 928 985,59 грн.; акт звірки взаєморозрахунків №ТО-00000766 за період 1 півріччя 2025; бухгалтерську довідку № 28.08/2025-1, а саме: в сумі 634 917,20 грн від 30.07.2018 згідно з договором оренди № 409-О в сумі 634 917,20 грн., від 03.01.2019 згідно з договором оренди № 409-О в сумі 928 985,59 грн., від 25.08.2021 згідно з договором оренди № 628-О.
Листом від 14.08.2025 АТ "Ощадбанк" повідомило позивача про те, що Договори оренди від 10.07.2017 №409-О та від 12.08.2021 №628-О є такими, що припинилися в силу закону, як такі, права за якими щодо строкового користування нерухомим майном мають нижчий пріоритет (державну реєстрацію іншого речового права оренди здійснено після дати реєстрації іпотеки Банків) і Банки не набули жодних прав та обов`язків орендодавця.
22.08.2025 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення забезпечувальних платежів. У вказаній вимозі зазначено, що при укладанні Договорів оренди ТОВ "Олл Старс-ІТ Україна", окрім іншого, було внесено ТОВ "Три О" забезпечувальні платежі, як гарантію виконання своїх зобов`язань за укладеними Договорами оренди у розмірі 2 198 820,46 грн. Водночас, з 26.07.2025 з відкритих джерел Товариству стало відомо про набуття Консорціумом Акціонерного товариства «Ощадбанк» та Акціонерного товариства «Укрексімбанк» права власності на торговельно-офісний комплекс «Гуллівер», який виступав предметом забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб, які мають нижчий пріоритет, …ніж вимога іпотекодержателя, на предмет іпотеки, щодо якого іпотекодержателем набуто право власності або спеціальне майнове право, втрачають чинність. При цьому відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Як стало відомо з відкритих джерел, державну реєстрацію іпотеки щодо ТОК «Гуллівер» було проведено 03.10.2007 року. Відповідно, всі права користування (оренди) приміщень в ТОК «Гуллівер», що виникли та/або зареєстровані після дати реєстрації іпотеки, втратили свою чинність в силу прямої вказівки закону. Оскільки Договори втратили свою чинність, зобов`язання Товариства, які мали би бути забезпечені, перестали існувати із втратою чинності Договорами, а отже Товариство прагне врегулювати питання повернення внесених забезпечувальних платежів. Товариство висловило заперечення проти неправомірного утримання забезпечувальних платежів орендодавцем. Наголосило, що ці платежі наразі не є засобом забезпечення будь-яких зобов`язань та мають бути повернуті після припинення орендних відносин. Посилаючись на ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, ТОВ "Олл Старс-ІТ Україна" вимагало у ТОВ "Три О" повернути забезпечувальні платежі на рахунок Товариства протягом семи днів з дня отримання цієї вимоги. Також у претензії зазначено, що у разі бездіяльності або відмови Товариство залишає за собою право звернутися до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів.
Згідно з відомостями трекінгу АТ "Укрпошта" за номером відправлення 0101911881773 вимога отримана відповідачем 25.08.2025.
Отже, з урахуванням вказаних вище положень законодавства, обов`язок з повернення забезпечувальних платежів виник у відповідача після пред`явлення йому позивачем відповідної вимоги, - з 02.09.2025.
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
У частинах 1, 5 статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Договір найму укладається на строк, встановлений договором (частина 1 статті 763 ЦК України).
Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 651 ЦК України).
У статті 770 ЦК України визначено, що в разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.
Згідно з частинами 1, 2 статті 769 ЦК України передання речі у найм не припиняє та не змінює прав на неї третіх осіб, зокрема права застави. При укладенні договору найму наймодавець зобов`язаний повідомити наймача про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм. Якщо наймодавець не повідомив наймача про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм, наймач має право вимагати зменшення розміру плати за найм речі або розірвання договору та відшкодування збитків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягів із Державного реєстру речових прав право власності на нерухоме майно, частина якого була передана позивачу відповідачем в оренду на підставі Договорів оренди від 10.07.2017 №409-О та від 12.08.2021 №628-О, зареєстровано з 26.07.2025 за Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України".
Позивач стверджував, що при державній реєстрації права власності на нерухоме майно державою також визнані чинними всі договори оренди, зокрема, Договори оренди від 10.07.2017 №409-О та від 12.08.2021 №628-О.
Суд першої інстанції вірно зауважив, що обставини щодо подальшого переходу прав орендодавця до нових власників, та правомірність припинення новими власниками нерухомого майна Договорів оренди від 10.07.2017 №409-О та від 12.08.2021 №628-О із позивачем не входять до предмету розгляду даного спору, оскільки за позовом позивач просить стягнути з відповідача суму забезпечувальних платежів, сплачених відповідачеві позивачем у забезпечення майбутніх зобов`язань перед ним, та які відповідач не повернув позивачеві на його вимогу після переходу до іншої особи права власності на приміщення, які передано в оренду.
Відтак, починаючи з 26.07.2025 відповідач не є власником такого нерухомого майна та, відповідно, орендодавцем за Договорами оренди від 10.07.2017 №409-О та від 12.08.2021 №628-О.
Встановлення саме цих обставин входить до предмету доказування у даній справі, виходячи з предмету та підстав позову.
Згідно із частинами 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено відповідачу за Договорами оренди від 10.07.2017 №409-О та від 12.08.2021 №628-О забезпечувальні платежі на загальну суму 2 198 819,19 грн.
Оскільки після втрати відповідачем права власності на нерухоме майно, частина якого передана позивачу в оренду за Договорами оренди від 10.07.2017 №409-О та від 12.08.2021 №628-О, правові підстави для подальшого утримання відповідачем забезпечувального платежу відсутні, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність задоволення позовної вимоги щодо повернення позивачу забезпечувального платежу у розмірі 2 198 819,19 грн.
При цьому до матеріалів справи не надано доказів наявності обставин, передбачених пунктом 8.2 Договору оренди, за яких забезпечувальний платіж був би зарахований відповідачем у рахунок погашення будь-якого боргу позивача перед відповідачем.
Обов`язок позивача з повернення цієї суми боргу виник з 02.09.2025, виходячи з того, що вимога отримана відповідачем 25.08.2025.
За висновком суду першої інстанції, розрахунок за період з 02.09.2025 по 31.10.2025 пені у розмірі 106446,94 грн, 10301,32 грн - 3 % річних та 6596,46 грн - втрат від інфляції є таким, що здійснено позивачем вірно, з урахуванням розміру боргу, періоду прострочення, встановлених індексів інфляції у періоді прострочення, тому заявлені вимоги є обґрунтованими.
Колегія суддів враховує, що хоча апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду щодо наявності у позивача права на повернення забезпечувального платежу та не містять окремих мотивованих заперечень стосовно правильності визначення судом першої інстанції розміру трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені, періоду їх нарахування або методики здійсненого розрахунку. Апелянтом також не подано контррозрахунку зазначених сум та не наведено доводів щодо допущення судом арифметичних чи методологічних помилок у таких розрахунках.
За таких обставин, враховуючи приписи статей 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності здійсненого судом першої інстанції розрахунку трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені, який перевірений судом першої інстанції та визнаний арифметично правильним. Відтак, підстав для зміни чи скасування рішення суду в цій частині колегія суддів не встановила.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що обов`язок щодо повернення забезпечувального платежу автоматично перейшов до нових власників нерухомого майна. Як правильно встановив суд першої інстанції, предметом цього спору є наявність чи відсутність у відповідача правових підстав для подальшого утримання отриманого ним забезпечувального платежу після втрати статусу орендодавця. При цьому сам по собі перехід права власності на нерухоме майно не свідчить про перехід до нового власника грошових коштів, фактично отриманих попереднім власником, якщо інше не встановлено законом або правочином та не підтверджується належними і допустимими доказами. Доказів передачі відповідачем спірного забезпечувального платежу новим власникам нерухомого майна або виникнення у них відповідного грошового обов`язку перед позивачем матеріали справи не містять.
Посилання апелянта на взаємопов`язаність питання чинності договорів оренди та підстав для повернення забезпечувального платежу також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки вирішальним для розгляду цього спору є встановлення наявності або відсутності у відповідача правової підстави для подальшого утримання спірних коштів. Після припинення таких підстав відповідач, який фактично зберіг у себе належні позивачу грошові кошти, в даному випадку зобов`язаний їх повернути, а доводи апеляційної скарги не містять належного правового чи фактичного обґрунтування протилежного висновку.
Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростували правомірність оскаржуваного судового рішення, норм чинного законодавства, якими обґрунтовано рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції про задоволення позову - без змін.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам, вірно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.
Оцінюючи оскаржуване рішення суду першої інстанції через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).
Отже, доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують правомірність застосування норм чинного законодавства, якими обґрунтоване оскаржуване рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/11182/25 (910/12167/25) - без змін.
У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Три О" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/11182/25 (910/12167/25) залишити без змін 
Матеріали справи № 910/11182/25 (910/12167/25) повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.
Повний текст складено 27.07.2026

Головуючий суддя М.Л. Доманська 

Судді Т.П. Козир

В.О. Пантелієнко