ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5275/26 Справа № 173/3668/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Челюбєєв Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.
при секретарі – Пікос А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2026 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 05.10.2021 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 487512-КС-002 про надання кредиту. Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 30000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. 
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 30000 грн., шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 . 
Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 14.11.2024 утворилась заборгованість за Договором у розмірі 130290,88 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 30000 грн.; суми прострочених платежів по процентах – 95790,88 грн., суми прострочених платежів за комісією – 4500 грн. 
У зв`язку з викладеним, позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати, а саме 2422,40 грн. судового збору. 
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2026 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором № 487512-КС-002 про надання кредиту від 24.02.2024, що становить 115425 (сто п`ятнадцять тисяч чотириста двадцять п`ять)грн. 60 коп., та складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.; суми прострочених платежів по процентах – 80925 (вісімдесят тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 60 коп., суми прострочених платежів за комісією – 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн.00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат. 
Рішення суду мотивоване тим, що суд вважав помилковими доводи позивача щодо необхідності застосування визначеної у договорі споживчого кредитування денної процентної ставки у розмірі 2,0 % протягом усього періоду нарахування заборгованості, починаючи від дня простроченого платежу.  Позивачем вірно нарахована заборгованість у період з 24.02.2024 по 09.03.2024, виходячи з 1.15138637 – знижена процентна ставка за кредитом, що за 15 днів складає 5175,60 грн., також відповідач прострочив сплату процентів: в розмірі 2,0% від суми кредиту в розмірі 30000 грн. за період з 10 березня 2024 року по 21 квітня 2024 року (43 дні) в розмірі 25800 грн; в розмірі 1,5 % від суми кредиту в розмірі 30000 грн. за період з 22 квітня 2024 року по 10 серпня 2024 року (111 днів) в розмірі 49950 грн., що складає в загальному 80925,60 грн. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по нарахованим процентам в розмірі 80925,60 грн., заборгованості за кредитом в розмірі 30000 грн., та суми прострочених платежів за комісією – 4500 грн., що разом складає 115425,60 грн. 
В апеляційній скарзі ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» просить рішення суду змінити в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором, а саме: змінити суму стягнення з 80 925,60 гривень на нову суму 95 790,88, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 24.02.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 487512-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до п.1 договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надав відповідачеві грошові кошти у розмірі 30000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами надання споживчих кредитів. Процентна ставка в день – 2,00000000, фіксована. Термін дії договору – до 10.08.2024, комісія за надання кредиту становить 4500 грн. 
Орієнтовна загальна вартість кредиту – 78000 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка – 9168,16 %. 
Судом встановлено, що анкета клієнта містить особисті дані відповідача та номер банківської картки, перерахування кредитних коштів у сумі 30 000,00 грн., підтверджується випискою за договором № 487512-КС-002 за період 24.02.2021 – 24.02.2024, наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 
В матеріалах справи також наявне підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів на ім`я ОСОБА_1 на суму 30000 грн. за кредитним договором № 487512-КС-002 від 24.02.2024. 
До матеріалів справи додано пропозицію укласти договір (оферта) № 487512-КС-002 про надання кредиту від 24.02.2024, прийняття пропозиції укласти Договір № 487512-КС-002 про надання кредиту, паспорт споживчого кредиту та Договір № 487512-КС-002 про надання кредиту, які підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «UA-0368». 
Судом також встановлено, що станом на 16.11.2024 утворилась заборгованість за Договором у розмірі 130290,88 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 30000 грн.; суми прострочених платежів по процентах – 95790,88 грн., суми прострочених платежів за комісією – 4500 грн. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано вважав помилковими доводи позивача щодо необхідності застосування визначеної у договорі споживчого кредитування денної процентної ставки у розмірі 2,0 % протягом усього періоду нарахування заборгованості, починаючи від дня простроченого платежу.  Позивачем вірно нарахована заборгованість у період з 24.02.2024 по 09.03.2024, виходячи з 1.15138637 – знижена процентна ставка за кредитом, що за 15 днів складає 5175,60 грн., також відповідач прострочив сплату процентів: в розмірі 2,0% від суми кредиту в розмірі 30000 грн. за період з 10 березня 2024 року по 21 квітня 2024 року (43 дні) в розмірі 25800 грн; в розмірі 1,5 % від суми кредиту в розмірі 30000 грн. за період з 22 квітня 2024 року по 10 серпня 2024 року (111 днів) в розмірі 49950 грн., що складає в загальному 80925,60 грн. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по нарахованим процентам в розмірі 80925,60 грн., заборгованості за кредитом в розмірі 30000 грн., та суми прострочених платежів за комісією – 4500 грн., що разом складає 115425,60 грн. 
Колегія суддів погоджується, з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У справі встановлено, що для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
Отже, договір про надання фінансового кредиту підписано відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.
Задовольняючи частково позов ТОВ «Бізнес Позика», суд першої інстанції дійшов висновку про надання позивачем належних та допустимих доказів укладення з відповідачем кредитного договору, враховуючи вищезазначені обставини справи та вимоги закону.
Також суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в частині стягнення заборгованості за кредитним договором стосовно нарахування процентів.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п. 2.4. Кредитного договору № 48751-КС-002 від 24.02.2024 процентна ставка за користування кредитом становить 2,0 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. 
Відповідно до п. 2.3. вказаного кредитного договору строк надання кредиту становить 24 тижні. 
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». 
Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. 
Кредитний договір № 48751-КС-002 укладено 24 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». 
Разом з цим, пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. 
Отже, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 не може перевищувати 1%. 
Оскільки Закон України № 3498-ІХ набрав чинності 24 грудня 2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки складає 2,5 %, в період з 22 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року - 1,5 %, а з 20 серпня 2024 року - 1 %. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі, з огляду на наведене, доводи апеляційної скарги в цій частині вважає необгрунтованими.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині – без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА»  – залишити без задоволення.
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2026 року -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді М.Ю. Петешенкова 
В.С. Городнича