Справа № 201/7201/25
Провадження № 2/201/3373/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року  м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді Демидової С.О.,
з секретарем судового засідання Терновою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аста» до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційний втрат та суми 3% річних,-
ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
До Соборного районного суду міста Дніпра 11 червня 2025 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Аста» до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційний втрат та суми 3% річних, в якій просили суд:
-Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аста» суму інфляційних втрат в розмір 96 225,69 грн. та суму 3% річних на суму 39 605,49 грн. та судові витрати по справі
В обґрунтування своїх вимог, позивачі у позовній заяві посилалися на те, що 
08 лютого 2008р. між ЗАТ «Хоум Кредит Банк» (який є правонаступником ЗАТ «Агробанк») і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10.840.08.40, на підставі якого відповідач отримав цільовий кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 110 700 доларів США зі строком повернення до 07 лютого 2038р. з погашенням щомісячними платежами, починаючи з липня 2009 року у період з 1 по 25 число в сумі 314 доларів США на вказаний у договорі рахунок.
З метою забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором 08.02.2008р. між тими ж сторонами було укладено іпотечний договір №1 0.840.08.40.1, на підставі якого відповідач передав в іпотеку ЗАТ «Хоум Кредит Банк» квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
28 березня 2011 р. між ПАТ «Хоум Кредит Банк» і ПАТ «Платинум Банк» укладено договір відступлення права вимоги №20110328-Е, відповідно до умов якого ПАТ «Хоум Кредит Банк» відступив ПАТ «Платинум Банк» всі права вимоги за кредитними договорами.
Також 28 березня 2011 року між ПАТ «Хоум Кредит Банк» і ПАТ «Платинум Банк» укладено договір відступлення права вимоги № 20110328-Е, відповідно до умов якого ПАТ «Хоум Кредит Банк» відступив ПАТ «Платинум Банк» всі права вимоги за іпотечними договорами у т.ч. право вимоги за іпотечним договором № 10.840.08.40.1 від 08 лютого 2008 року.
В порушення умов зазначеного кредитного договору і додаткової угоди відповідачем не повертав кредит в строки, зазначені в кредитному договорі додатковій угоді №1 не сплачував відсотки за користування кредитом у зв`язку з чим перед ПАТ «Платинум Банк» у відповідача виникла заборгованість станом на 21 листопада 2012 рік в сумі 2 223 176,39 грн. 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09 квітня 2013 року  справа №412/15902/2012 позовну заяву ПАТ «Платинум Банк» да відповідача було задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» за договором № 10.840.08.40 від 08 лютого 2008 року в сумі 2 223 176 грн.39 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 36,6 кв.м., загальною площею 70,9 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , шляхом реалізації з публічних торгів за ціною, яка встановлюється на рівні цін не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
На електронних торгах які відбулися 30 листопада 2017 року через електронний майданчик товарної біржі «Іннекс» , продано право вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором від 08 лютого 2008 року, укладеними між ЗАТ «Хоум Кредит Банк» та відповідачем, переможцем торгів стала ТОВ «Аста».
26 грудня 2017р. між ПАТ «Платинум Банк» і переможцем електронних торгів – ТОВ «Аста» укладено договір № 15-к про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно з яким відступлені: 1) права вимоги за кредитним договором №?10.840.08.40 від 08.02.2008р., укладеного між ЗАТ «Хоум Кредит Банк» та Відповідачем; 2) права вимоги за договором поруки №10.840.08.40.1 від 08.02.2008р., укладеного між ПАТ «Хоум Кредит Банк», відповідачем та його поручителем. Також укладено Договір №?15-і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором №10.840.08.40.1 від 08.02.2008р., укладеного між ЗАТ «Хоум Кредит Банк» та відповідачем.
Відповідно до Додатку №1 до Договору № 15-к від 26.12.2017 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, загальна балансова сума заборгованості відповідача 247 418,00 доларів США (107 907,00 дол. США-сума заборгованості за кредитом; 139 510,00 дол. США- сума нарахованих відсотків).
Листом вих. №10/10736-Л від 26.12.2017р. ПАТ «Платинум Банк» повідомив відповідача про відступлення банком прав вимоги за кредитним, іпотечним договором поруки новому кредитору ТОВ «Аста», з повідомленням реквізитів ТОВ «Аста» для здійснення усіх платежів за кредитним договором №10.840.08.40 від 08.02.2008р.
30.07.2018р. приватним нотаріусом Лещенко О.В. здійснено державну реєстрацію права власності на вказану двокімнатну квартиру за Позивачем.
В подальшому, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2020 та постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.07.2020 у справі №199/168/18-ц, які залишені без змін постановою Верховного Суду від 02.08.2021, відповідачу відмовлено в задоволенні позову про визнання такими, що не відбулися електронних публічних торгів, визнання недійсним протоколу електронних торгів, визнання недійсним договору про відступлення права вимоги суми заборгованості, визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018 у справі №412/15902/2012 замінено стягувача з ПАТ «Платинум Банк» на позивача.
Відповідно до Звіту про оцінку майна Ід.№?ФДМУ 3288330_23062018_KR, а саме квартири АДРЕСА_4 , станом на 23.06.2018 оціночна вартість вказаної квартири становила 67 956,94 дол. США або 1 783 115,42 грн.
Вказана вартість була розрахована безпосередньо перед здійсненням державної реєстрації права власності на квартиру за позивачем.
Позивач, користуючись своїм правом, здійснює розрахунок заборгованості відповідача наступним чином: 2 223 176 грн. 39 коп. (розмір заборгованості, встановлений Рішенням Жовтневого суду м. Дніпропетровська від 09.04.2013р. по справі № 412/15902/2012) - 1 783 115,42 грн. (оціночна вартість предмету іпотеки на момент реєстрації права власності на нього за Позивачем)= 440 060,97 (чотириста сорок тисяч шістдесят) грн. 97 коп. 
Таким чином ТОВ «Аста» набуло права нового кредитора (стягувача) у відношенні до відповідача на підставі кредитного договору, договору поруки та іпотечного договору від 08.02.2008р. на загальну балансову суму заборгованості на день підписання договору 247 418,00 доларів США, що складається з: 1) суми заборгованості за кредитом - 107 907 доларів США; 2) суми заборгованості за нарахованими процентами, за відсотками - 139 510,00 доларів США.
Оскільки за позивачем було зареєстровано право власності на квартиру, яка була предметом іпотеки, а також користуючись власним правом здійснити розрахунок не від повної суми заборгованості, а від її частини позивачем здійснюється розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних від суми 440 060,97 грн, за період з 25 лютого 2019 року по 24 лютого 2022 рік (а.с.2-6)
08 липня 2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому заперечував проти задоволенні позовних вимог оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягнення не підлягають, так як втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції підлягають відновленню еквівалентом національної валюти, також просив суд застосувати с трок позовної давності до заявлених позовних вимог (а.с. 92-102 ). 
17 липня 2025 року представником позивача подано відповідь на відзив в якому наполягав на задоволення позовних вимог зазначивши що саме судовим рішенням у справі № 412/15902/2012 встановлено розмір заборгованості відповідача в розмір 2 223 176 грн. 39 коп. саме в українській гривні . відповідно до звіту про оцінку майна виконаного на момент реєстрації права власності на квартиру на яку було звернуто стягнення рішення суду в рахунок погашення заборгованості станом на 23 червня 2018 рік становила 1 783 115,42 грн. отже залишок не виконаного зобов`язання становить 44 060,97 грн. на який позивачем й здійснено нарахування інфляційних збитків та 3% річних. Щодо строку позовної давності про застосування якого заявлено позивачем зазначили що строк позовної давності для стягнення інфляційних втрат та 3 % річних не обмежується трьома роками, окрім того на час дії воєнного стану в України, перебіг позовної давності зупиняється на строк дії воєнного стану ( а.с. 112-114). 
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 11 червня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 76-77).
Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.
До суду 12 червня 2025 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 78).
16 червня 2025 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аста» до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційний втрат та суми 3% річних (а.с. 79-80).
29 вересня 2025 року ухвалою суду зупинено провадження у справі до розгляду Великою Палата Верховного Суду справи № 754/511/23, (провадження № 14-63цс25) (а.с. 120-121).
Ухвалою судді від 12 березня 2026 року провадження було поновлено.
Сторони в судове засідання не з`явилися, представником позивача подано заяву про розгляд справи за їх відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав. 
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Фактичні обставини встановленні судом 
08 лютого 2008р. між ЗАТ «Хоум Кредит Банк» (який є правонаступником ЗАТ «Агробанк») і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10.840.08.40, на підставі якого відповідач отримав цільовий кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 110 700 доларів США зі строком повернення до 07 лютого 2038р. з погашенням щомісячними платежами, починаючи з липня 2009 року у період з 1 по 25 число в сумі 314 доларів США на вказаний у договорі рахунок (а.с. 7-12).
З метою забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором 08.02.2008р. між тими ж сторонами було укладено іпотечний договір №1 0.840.08.40.1, на підставі якого відповідач передав в іпотеку ЗАТ «Хоум Кредит Банк» квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-18).
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09 квітня 2013 року справа № 412/15902/2012, яке набрало чинності 18 липня 2013 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства “Платинум Банк” – задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариством “Платинум Банк” за договором № 10.840.08.40 від 08 лютого 2008 року в сумі 2 223 176 грн.39 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 36,6 кв.м., загальною площею 70,9 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , шляхом реалізації з публічних торгів за ціною, яка встановлюється на рівні цін не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства “Платинум Банк” сплачений судовий збір в сумі 3 219 грн (а.с. 19-22). 
26 грудня 2017р. між ПАТ «Платинум Банк» і переможцем електронних торгів – ТОВ «Аста» укладено договір № 15-к про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно з яким відступлені: 1) права вимоги за кредитним договором №10.840.08.40 від 08.02.2008р., укладеного між ЗАТ «Хоум Кредит Банк» та Відповідачем; 2) права вимоги за договором поруки №10.840.08.40.1 від 08.02.2008р., укладеного між ПАТ «Хоум Кредит Банк», відповідачем та його поручителем. Також укладено Договір №?15-і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором №10.840.08.40.1 від 08.02.2008р., укладеного між ЗАТ «Хоум Кредит Банк» та відповідачем (а.с. 23-27).
Відповідно до Додатку №1 до Договору № 15-к від 26.12.2017 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, загальна балансова сума заборгованості відповідача 247 418,00 доларів США (107 907,00 дол. США-сума заборгованості за кредитом; 139 510,00 дол. США- сума нарахованих відсотків) (а.с. 27).
Листом вих. №10/10736-Л від 26.12.2017р. ПАТ «Платинум Банк» повідомив відповідача про відступлення банком прав вимоги за кредитним, іпотечним договором поруки новому кредитору ТОВ «Аста», з повідомленням реквізитів ТОВ «Аста» для здійснення усіх платежів за кредитним договором №10.840.08.40 від 08.02.2008р (а.с. 28-).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018 у справі №412/15902/2012 замінено стягувача з ПАТ «Платинум Банк» на позивача (а.с 61-63).
Відповідно до Звіту про оцінку майна Ід.№?ФДМУ 3288330_23062018_KR, а саме квартири АДРЕСА_4 , станом на 23.06.2018 оціночна вартість вказаної квартири становила 67 956,94 дол. США або 1 783 115,42 грн (а.с. 29-60).
30.07.2018р. приватним нотаріусом Лещенко О.В. здійснено державну реєстрацію права власності на вказану двокімнатну квартиру за Позивачем.
В подальшому, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2020 та постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.07.2020 у справі №199/168/18-ц, відповідачу відмовлено в задоволенні позову про визнання такими, що не відбулися електронних публічних торгів, визнання недійсним протоколу електронних торгів, визнання недійсним договору про відступлення права вимоги суми заборгованості, визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором (а.с. 64-73).
Позивач, розраховує суму заборгованості в межах трьох річного строку позовної давності, з урахуванням введення воєнного стану в України та просить суд стягнути інфляційні втрати та 3 % річних за період за період з 25 лютого 2019 року по 24 лютого 2022 рік на суму боргу 440 060,97 грн. (з розрахунку  2 223 176 грн. 39 коп. (розмір заборгованості, встановлений рішенням Жовтневого суду м. Дніпропетровська від 09.04.2013р. по справі № 412/15902/2012) - 1 783 115,42 грн. (оціночна вартість предмету іпотеки на момент реєстрації права власності на нього за Позивачем= 440 060,97 грн)
Тому позивач пославшись на ст. 625 ЦК України просили суд стягнути з відповідача 3 % річних за період з 25 лютого 2019 року по 24 лютого 2022 рік в сумі 39 605,49 грн.; інфляційні втрати за період з 25 лютого 2019 року по 24 лютого 2022 рік  в розмірі 96 225,69 грн. 
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За змістом цієї норми зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Так, підстави виникнення цивільних прав та обов`язків наведені в частині другій статті 11 ЦК України, серед яких законодавець розрізняє: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України). Тобто на підставі рішення суду цивільні права та обов`язки можуть виникати лише в конкретних випадках, визначених актами цивільного законодавства. Водночас, за загальним правилом, цивільні права та обов`язки виникають з юридичних фактів, найпоширенішими з яких є правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Сторони укладають правочин з метою врегулювання певних правовідносин, що визначає виникнення у них цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Такі висновки викладено у постановах Великої палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15 (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 (провадження № 14-16цс18).
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
У главі 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання, а в частині першій статті 598 цієї глави обумовлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання визначені, зокрема, в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.
За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
З аналізу глави 50 ЦК України, яка врегульовує питання припинення зобов`язання, слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 64 постанови від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження 12-302гс18).
У випадку порушення учасником правовідносин умов правочину внаслідок невиконання взятих на себе обов`язків інша сторона має можливість захистити свої права (зокрема, у судовому порядку), а регулятивні правовідносини трансформуються в охоронні, тобто такі, що захищені судовим рішенням.
При цьому, факт ухвалення судового рішення щодо прав та обов`язків учасників зобов`язальних (регулятивних) правовідносин не змінює самого зобов`язання та не припиняє його.
У Законі України "Про виконавче провадження" поняття "виконавче провадження" розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1 Закону).
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини).
Наведене також узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції, яка гарантує право на справедливий суд.
Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції, заява №183571/91" (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін.
Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Позивачем при звернені до суду не надано доказів перебування на виконанні виконавчого листа про стягнення з відповідача заборгованості на яку ними нараховано інфляційні втрати та 3 % річних.
Виходячи з викладеного, вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.02.2026 року у справі № 754/511/23, дійшла висновку (пункти 146, 147), що факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби в сукупності з відмовою суду в задоволенні заяви позивача про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень частини 2 статті 625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню судом лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню. Велика Палата Верховного Суду з урахуванням власних висновків у цій справі вважає, що суди попередніх інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних за невиконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, правильно виходили з того, що у зв`язку зі спливом строку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, відмовою суду у поновленні цього строку і у видачі дубліката виконавчого листа, немає і обов`язку відповідача у грошовому зобов`язанні, який би міг бути виконаний примусово, а отже, немає правової підстави для стягнення можливого похідного зобов`язання, передбаченого статтею 625 ЦК України.
Суд зазначає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду.
Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, та стороною позивача не доведено обов`язку відповідача у грошовому зобов`язанні, який би міг бути виконаний примусово, а відтак з урахуванням наведених висновків суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для стягнення похідного зобов`язання, передбаченого статтею 625 ЦК України, в зв`язку з чим суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідачів на користь позивача трьох відсотків річних та індексу інфляції слід відмовити.
З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову по суті заявлених позовних вимог.
Стосовно заяви відповідача про застосування до даних позовних вимог строку позовної давності суд зазначає наступне
Як вказує Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.
У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення, строки позовної давності не застосовуються.
Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аста» до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційний втрат та суми 3% річних залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22 червня 2026 року 

Суддя С.О. Демидова