Дата документу 17.08.2026 | Справа № 554/10409/26
| Провадження № 2-о/554/264/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 серпня 2026 року м. Полтава
Шевченківський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Михайлової І.М., за участі секретаря судового засідання Станкевич Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтава в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту народження,
в с т а н о в и в :
У заяві про встановлення факту ОСОБА_1 просить встановити факт його народження від матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився в селі Хороль Приморського краю російської федерації (на час народження громадянина України ОСОБА_1 - Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка). Оригінал його свідоцтва про народження у вкрай незадовільному стані: документ розірваний на декілька частин та склеєний, тому державні органи та установи відмовляються приймати його як належний документ, а нотаріуси відмовляють у вчиненні нотаріальних дій. Дніпровським відділом ДРАГС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відмовлено заявникові у видачі повторного свідоцтва про народження, повідомлено, що оскільки його місцем народження є с. Хороль Приморського краю російської федерації, актовий запис про народження ОСОБА_1 відсутній у Державному РАЦС громадян України та у зв`язку із припиненням дії для України з 29.12.2023 року Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до неї 1997 року, витребування документа з російської федерації є неможливим.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 14.07.2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки в судове засідання не повідомив, надіслав заяву про розгляд заяви без його участі, заяву про встановлення факту народження підтримав, просив задовольнити.
Заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника заявника та заінтересованої особи, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що згідно із копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області 16.04.1996 року, заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Хороль Приморського краю російської федерації (на час народження громадянина України ОСОБА_1 - Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Хороль Хорольського району Приморського краю, актовий запис № 140. Батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_2 .
Згідно із паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Шепетівка Хмельницької області.
Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, що проживає у АДРЕСА_1 , зареєстрована 19.12.1978 року.
Згідно із листом Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області від 29.05.2026 року №1324/31.30-26 заявникові повідомлено про відмову в виданні витягу про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Хороль Приморського краю (російська федерація), з огляду на те, що громадяни України витребовують документи на підтвердження фактів реєстрації актів цивільного стану, здійснених компетентними органами іноземної держави, через Міністерство закордонних справ України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами. Проте 24.02.2022 року опубліковано офіційну заяву Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин з Російською Федерацією, крім консульських питань, пов`язаних із захистом полонених та українських політичних в`язнів (ст.2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року). 
Заявник зазначив, що встановлення факту народження необхідно для поновлення актового запису про народження та отримання свідоцтва про народження, оскільки встановлення факту народження особи у судовому порядку є єдиним можливим способом підтвердження цього юридичного факту в умовах, коли актовий запис про народження втрачений, а чинне законодавство України не передбачає іншого ефективного механізму вирішення цього питання.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих Конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).
Ця норма кореспондує зі статтею 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.
У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
У частинах першій та другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок
надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частини 3, 4 статті 49 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 року № 719/4940, відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (далі - Конвенція 1993 року), укладеної Державами-членами Співдружності Незалежних Держав (зокрема, Україною і Російською Федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2).
Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.
Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Таким чином, станом на день звернення до суду з даною заявою свідоцтво про народження, видане на території Російської Федерації, не потребує будь-якої легалізації.
Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29.11.2023 року у справі № 202/4449/22, від 05.08.2024 року у справі № 643/8133/23 та від 04.08.2025 року у справі № 757/27745/24-ц.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про народження ОСОБА_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Хороль Хорольським райЗАГС Приморського краю, Російська Федерація, серія НОМЕР_2 , може підтверджувати факт народження останнього.
Заявник надав суду копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Хороль Хорольського району Приморського краю, актовий запис № 140. Батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_2 .
Згідно із паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Шепетівка Хмельницької області.
Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, що проживає у АДРЕСА_1 , зареєстрована 19.12.1978 року.
Ураховуючи збройний конфлікт між Україною та Російською Федерацією, ОСОБА_1 позбавлений фізичної можливості звернутися із заявою про видачу повторного свідоцтва про народження ОСОБА_1 на території Російської Федерації.
З доданих до заяви копій паспортів громадян України вбачається, що батьки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянами України.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Важливою складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, що відбулося 25-26 березня 2011 року, зазначила, що правова визначеність у державі, яка керується верховенством права, зокрема, передбачає, що текст закону має бути легкодоступним; закони мають бути застосовані у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; юридичні норми мають бути чіткі і точні; держава повинна дотримуватись взятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законних очікувань»).
У справі склалася така правова ситуація, за якої батьки дитини - громадяни України позбавлені юридичної можливості засвідчити в Україні факт народження сина - ОСОБА_1 в позасудовий спосіб внаслідок обставин, що не залежали від них - воєнного стану, запровадженого в Україні, та наявність свідоцтва про народження російського зразка, що не визнається дійсним в Україні з наведених вище підстав.
Особисті немайнові та майнові права ОСОБА_1 перебувають у стані правової невизначеності, фактично особа є громадянином України, оскільки має паспорт громадянина України та водночас позбавлена прав, які з цим пов`язані, а, отже, потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту.
Подібна за змістом до спірної ситуація стосується встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.
Статтею 317 ЦПК України врегульовано особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.
Згідно із частиною третьою статті 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.
Державну реєстрацію народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил (абзац сто двадцять шостий пункту 8 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану).
Застосування наведених положень знайшло своє відображення у практиці Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04.10.2023 року № 747/20/23, від 23.11.2022 року № 759/7001/22.
Відповідно до частин дев`ятої-десятої статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
15.09.2021 року Верховний Суд розглянув справу № 367/2656/20, в якій суди відмовили у відкритті провадження з тих підстав, що процесуальний закон не передбачає можливості встановлення судом факту смерті особи на території іноземної держави. Верховний Суд передав справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, зазначивши, що невизначеність норм процесуального закону не може тлумачитись проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Отже, суд, виходячи із положень закону про можливість застосування аналогії закону та з метою забезпечення захисту прав особи на доступ до правосуддя, оскільки встановлення факту народження особи має істотне значення для реалізації прав людини та громадянина України, дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 та доцільності встановлення факту народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Хороль Приморського краю, російської федерації.
Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 317 ЦПК України, суд вважає за необхідне вказати у резолютивній частині рішення дані про дату і місце народження особи, а також про її батьків, що буде надавати заявнику можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим вказана заява підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання вказаного рішення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України суд зазначає, що при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст.259, 264, 265, 294, 315-319, 430 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту народження, задовольнити.
Встановити факт народження особи - ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Хороль Приморського краю російської федерації, у матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, батьком дитини на підставі ст.133 Сімейного кодексу України є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України.
Допустити негайне виконання рішення.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Інформація про учасників справи:
заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ;
заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 33339119, місцезнаходження: 49107, м. Дніпро, пр. Науки, 112.
Повний текст рішення складено 17.08.2026 року.
Суддя          І.М. Михайлова