ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/3504/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,
за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника Генерального прокурора 
на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 (суддя Ковтун С. А.) 
і постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 (головуюча суддя Руденко М. А., судді Гаврилюк О. М., Майданевич А. Г.) 
у справі № 910/3504/18
за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України
до 1) Фонду державного майна України, 2) Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву і 3) Товариства з обмеженою відповідальністю «ППМГ»,
третя особа -  Державне підприємство «Агроінвест»,
про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору, витребування майна з чужого незаконного володіння, 
(у судовому засіданні взяли участь: прокурори - Конакова В. О., Грищенко М. А., представник позивача - Штокман А. І., представник відповідача-1 - Ленько М. М., представники відповідача-3 - Глазков Є. С., Очкас Ю. А.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог, підстав заявленого позову
1. Заступник Генерального прокурора (далі ? Прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України (у подальшому заміненого його правонаступником ? Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства України, далі ? Мінекономіки) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України (далі ? ФДМУ), Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (далі ? РВ ФДМУ по м. Києву) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ППМГ» (далі - ТОВ «ППМГ»), за участю третьої особи - Державного підприємства «Агроінвест» (далі - ДП «Агроінвест») у якому просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ ФДМУ від 24.10.2012 № 3714 «Про перелік об`єктів, що підлягають приватизації»;
- визнати незаконним та скасувати наказ РВ ФДМУ по м. Києву від 09.11.2012 № 1612 «Рішення про приватизацію нежитлових приміщень (вул. Хрещатик, 24, літ. "А")»;
- визнати недійсним укладений РВ ФДМУ по м. Києву та Товариством з обмеженою відповідальністю «КПШ» (далі - ТОВ «КПШ») договір купівлі-продажу нежилих приміщень державної власності від 06.02.2013 із продажу нежилих приміщень з № 1 по № 31 (групи приміщень № 180 (в літ. А) загальною площею 516,6 кв.м, розташованих в м. Києві по вул. Хрещатик, 24;
- витребувати у ТОВ «ППМГ» на користь Мінекономіки нежитлові приміщення з № 1 по № 31 (групи приміщень № 180) (в літ. А) загальною площею 516,6 кв.м, розташованих в м. Києві по вул. Хрещатик, 24.
2. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що приватизація вищевказаних нежилих приміщень, в рамках процедури якої були прийняті оскаржувані накази та укладено оспорюваний договір, проведена без дотримання вимог Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», позаяк у даному випадку були відсутні правові підстави для застосування процедури викупу орендарем державного майна без проведення аукціону.
3. За твердженнями Прокурора викуп майна його орендарем (ТОВ «КПШ») відбувся на підставі статті 18-2 названого Закону, якою передбачено, що орендар має право на викуп майна, якщо він за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснив поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менше як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. Однак, на момент початку оренди (13.10.2011) дійсна ринкова вартість майна становила 13 774 650,00 грн (без ПДВ), а не 8 243 000,00 грн (без ПДВ), на момент його приватизації - 15 125 200,00 грн (без ПДВ) і 18 150 240,00 грн (з ПДВ) відповідно, а не 15 582 000,00 грн (з ПДВ). Натомість його невід`ємних поліпшень на 2 527 200,00 грн (з ПДВ), які стали підставою для викупу майна без проведення аукціону, виконано не було.
4. На підтвердження цих обставин, Прокурор послався на викладене у висновках експертів за результатами проведення за дорученнями слідчих у кримінальних провадженнях судової будівельно-технічної експертизи від 30.10.2015 № 3086/3087/15-42, яка визначає вартість майна станом на 30.11.2012 ? 15 125 200,00 грн (без ПДВ) та станом на 13.10.2011 ? 13 774 650,00 грн (без ПДВ) і судової будівельно-технічної експертизи від 25.10.2017 № 17 щодо факту виконання робіт у березні 2012 року та вересні-листопаді 2012 року, внаслідок яких відбулись невід`ємні поліпшення майна, а також на ухвали Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/44915/17 щодо підроблення документів про виконання поліпшень на 2 649 160,99 грн та на 15 611,04 грн. 
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій 
5. Справа № 910/3504/18 розглядалась судами неодноразово.
6. За результатами її нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у задоволенні поданого Прокурором позову було відмовлено.
7. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 залишено без змін.
8. Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог суд першої інстанції, з яким надалі погодився апеляційний господарський суд, виходив з того, що:
1) твердження Прокурора про нездійснення ТОВ «КПШ» невід`ємних поліпшень орендованого майна є доведеними, оскільки матеріалами справи підтверджуються обставини відсутності виконання робіт ТОВ «Фіброліт 7» у березні 2012 року та ТОВ «Сана Юг» у вересні-листопаді 2012 року, про що свідчить наведене в ухвалах Шевченківського районного суду м. Києва та висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 25.10.2017 № 17 в сукупністю з недостовірними даними про незадовільний технічний стан майна у листопаді 2011 року, що заразом доводить відсутність підстав для застосування норм Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», якими встановлено право викупу орендарем орендованого майна у разі здійснення відповідних поліпшень, а отже і незаконність здійсненої ТОВ «КПШ» приватизації;
2) прийняті ФДМУ та РВ ФДМУ по м. Києву рішення (накази від 24.10.2012 № 3714 та від 09.11.2012 № 1612) є ненормативними актами, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання (шляхом укладення договору), а тому вимоги про визнання їх недійсними є неефективними способами захисту, що є підставою для відмови у їх задоволенні;
3) вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень державної власності від 06.02.2013, укладеного між РВ ФДМУ по м. Києву та ТОВ «КПШ», також не є ефективним способом захисту, позаяк цей договір є повністю виконаним, тож визнання його недійсним без одночасного застосування наслідків недійсності правочину не призведе до поновлення майнових прав держави, що є підставою для відмови у задоволенні заявленого Прокурором позову в цій частині, окрім того захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього його набувача;
4) вимога про витребування у ТОВ «ППМГ» спірних нежитлових приміщень відповідає критерію ефективності захисту, однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обізнаності відповідача-3 про приватизацію відповідних приміщень ТОВ «КПШ» з порушенням вимог Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та його обізнаності з сумнівністю права ТОВ «КПШ» на це майно, а отже ТОВ «ППМГ» є добросовісним набувачем відповідних нежитлових приміщень. До того ж ТОВ «ППМГ» набуло це майно за відплатним договором і його вибуття з володіння власника (держави), мало місце внаслідок дій РВ ФДМУ по м. Києву, як суб`єкта, що діяв від імені та з волі держави Україна. У сукупності наведене виключає можливість застосування механізму витребування майна у ТОВ «ППМГ», що і стало підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про це.
Касаційна скарга 
9. Не погодившись із ухваленими у цій справі судовими рішеннями, Прокурор звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026, рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарг
10. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій Прокурор у поданій касаційній скарзі визначає підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 287 Господарського кодексу України (далі - ГПК України).
11. Скаржник, зокрема, зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права (статті 2, 15, 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», статті 2, 3, 11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», статті 1, 3, 4, 6, 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», статті 15, 16, 21, 203, 215, 326, 328, 345, 387 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України, статті 141, 146, 289 Господарського кодексу України, далі - ГК України) без урахування висновків Верховного Суду про їх застосування, а саме щодо: 
- загального порядку приватизації об`єктів малої приватизації шляхом проведення аукціону або конкурсу та можливості викупу орендарем орендованого приміщення виключно у разі, коли з урахуванням вимог частини першої статті 289 ГК України таке право передбачено у договорі оренди, та за умов підтвердження здійснення ним невід`ємних поліпшень цього майна у розмірі не менше ніж 25 % його ринкової вартості, за яким воно було передано в оренду (постанови Верховного Суду від 05.11.2020 у справі № 922/3472/19 та від 22.01.2021 у справі № 922/623/20);
- вираження волі держави як власника майна лише в таких діях органу державної влади, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави, а також можливості власника витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем (постанови Верховного Суду України від 02.11.2016 у справі № 6-2161цс16, від 23.11.2016 у справі № 3-1058гс16, Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 904/9652/16, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 05.02.2020 у справі № 297/616/17, від 17.06.2020 у справі № 922/2246/19, Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц, від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15-ц, від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17);
- обов`язковості застосування судами стандарту доказування «вірогідності доказів», що передбачає надання саме тієї кількості доказів, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 16.02.2021 у справі № 927/645/19, від 28.10.2021 у справі № 910/20229/20);
- застосування вимог статті 387 ЦК України у правовідносинах щодо витребування майна, що вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (постанови Верховного Суду від 16.04.2024 у справі № 914/2736/21 та від 17.03.2021 у справі № 922/634/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21);
- питань добросовісності набувача, статус якого передбачає не лише звіряння відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також розумну обачність набувача, яка включає перевірку, виявлення та докладання інших зусиль для визначення наявності прав інших осіб стосовно нерухомого майна (постанова Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 910/21329/17, а також постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц, у яких наведено схожі висновки).
12. Також Прокурор посилається на висновки суду касаційної інстанції, згідно з якими особа, набуваючи майно, мала проявити розумну обачливість та звернути увагу на те, що спірне майно протягом нетривалого часу відчужувалося декілька разів за договорами купівлі-продажу, що свідчить про недобросовісність останнього набувача (постанова Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 404/5748/17), а придбання майна на публічних торгах не є запорукою добросовісності набувача, у зв`язку з чим питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на торгах, слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо (постанова Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18), наполягаючи на невідповідність висновків судів попередніх інстанцій і цим висновкам Верховного Суду.
13. До того ж за доводами Прокурора всупереч вимогам частини п`ятої статті 310 ГПК України під час нового розгляду цієї справи суди попередніх інстанцій не врахували обов`язкові вказівки Верховного Суду, наведені у постанові, якою справу № 910/3504/18 було направлено на новий розгляд, чим порушили частину першу статті 316 ГПК України.
14. Так, Прокурор зазначає, що передаючи цю справу на новий розгляд, Верховний Суд серед іншого вказав на необхідність дослідження ухвал Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2018 у справі № 761/44914/17 та від 31.01.2018 у справі № 761/44915/17. Суди ж попередніх інстанцій під час нового розгляду хоча і взяли до уваги ці ухвали, проте не дослідили їх належним чином, обмежившись лише дослідженням обставин, якими Прокурор обґрунтував невиконання робіт з поліпшення орендованого майна, та визнавши їх підтвердженими. Проте суди залишили поза увагою інші обставини, викладені у цих ухвалах, з яких за твердженнями Прокурора вбачається, що спільна діяльність керівників ТОВ «ППМГ» та ТОВ «КПШ» була спрямована на приватизацію державного майна всупереч вимогам чинного приватизаційного законодавства, чим підтверджується недобросовісність дій цих товариств.
15. Водночас, як стверджує Прокурор, передаючи цю справу на новий розгляд, Верховний Суд зауважував про необхідність врахування обов`язкових вимог законодавства для виникнення права на приватизацію державного майна, а саме щодо передбачення умов продажу/викупу об`єкта оренди у договорі оренди спірного нерухомого майна, з огляду на приписи частини першої статті 289 ГК України, згідно з якою орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. Однак, суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин норми названої статті ГК України та не враховали того, що у цьому разі орендар відповідно до умов договору не мав права на викуп спірного об`єкта оренди, що свідчить про порушення ними статей 236, 237 ГПК України.
16. Разом з цим, Прокурор наполягає на тому, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив подане ним клопотання про дослідження доказів та встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України), і водночас судами допущено порушення процесуальних норм (статей 73, 74, 76, 77, 80, 86, 236, 237, 269, 282, 310, 315, 316 ГПК України), що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, наслідком чого стало ухвалення незаконних судових рішень.
17. Інші доводи касаційної скарги Прокурора узагальнено зводяться до обґрунтування помилковості висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для застосування до врегулювання спірних у справі № 910/3504/18 правовідносин статті 289 ГК України, стосовно того, що суб`єктом, який у цьому разі має здійснювати право власності від імені держави є РВ ФДМУ по м. Києву (тобто, не Мінагрополітики), а також щодо обрання у цьому разі неефективного способу захисту та неможливості витребування майна у ТОВ «ППМГ».
18. Крім того, Прокурор звертає увагу і на те, що суди попередніх інстанцій мали здійснювати розгляд справи № 910/3504/18 та апеляційне провадження у ній без урахування доводів ТОВ «ППМГ», наведених у поданих ним заявах, клопотаннях, поясненнях, позаяк у зазначеної юридичної особи відсутній електронний кабінет, який відповідно до вимог статті 6 ГПК України у обов`язковому порядку мав бути зареєстрований в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ЄСІТС).
Позиція інших учасників справи 
19. У межах встановленого Верховним Судом строку від ТОВ «ППМГ», РВ ФДМУ по м. Києву та ФДМУ надійшли відзиви на касаційну скаргу Прокурора.
20. До того ж під час касаційного провадження ТОВ «ППМГ» подало додаткові пояснення у справі.
21. Щодо поданого відповідачем-3 відзиву та додаткових пояснень Верховний Суд вбачає, що станом на дату їх подання (як і на даний момент) у ТОВ «ППМГ» відсутній електронний кабінет в ЄСІТС. Тож при їх поданні відповідачем-3 не дотримано вимог статті 6 ГПК України. З огляду на це, у відповідності до статті 170 ГПК України відзив та додаткові пояснення ТОВ «ППМГ» підлягають поверненню без розгляду особі, яка їх подала. Схожі за змістом висновки наведено у постанові Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 906/1241/22.
22. Натомість із поданих до суду касаційної інстанції відзивів РВ ФДМУ по м. Києву та ФДМУ вбачається, що відповідачі-1 та -2 просять залишити касаційну скаргу Прокурора без задоволення, а оскаржувані ним судові рішення без змін, наводячи при цьому аргументи про правильність зроблених судами попередніх інстанцій висновків та стверджуючи, що приватизації розташованих в м. Києві по вул. Хрещатик, 24 приміщень проведена відповідно до вимог законодавства.
23. Також під час касаційного провадження до Верховного Суду надійшло клопотання Прокурора про передачу справи № 910/3504/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, обґрунтоване, зокрема, тим, що питання визначення критеріїв добросовісності чи недобросовісності кінцевого набувача у спорах щодо приватизації державного та комунального майна шляхом його викупу має не індивідуальне, а загальнонаціональне значення, стосується значної кількості аналогічних правовідносин та безпосередньо впливає на формування єдиної судової практики щодо застосування статей 330, 387 і 388 ЦК України у взаємозв`язку із законодавством про приватизацію державного та комунального майна. Тому без формування Верховним Судом чітких правових критеріїв визначення добросовісності кінцевого набувача саме у спорах, що виникають із приватизації державного майна шляхом викупу, судова практика залишатиметься неоднорідною, а результат вирішення аналогічних спорів залежатиме від дискреційної оцінки судами обсягу обов`язку набувача щодо перевірки законності дій державних органів. Задля вирішення цієї виключної правової проблеми Прокурор і просить передати справу № 910/3504/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
24. Як з`ясували суди попередніх інстанцій, будівля № 24-28 по вул. Хрещатик у м. Києві після її будівництва з 1957 року використовувалась Міністерством сільського господарства УРСР, про що свідчить відповідне розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 16.11.1957 № 1280-р щодо надання доручення Міністерству сільського господарства УРСР відселити підвідомчі йому організації з будинку по вул. Чекістів, 7 в новобудову Міністерства промисловості будівельних матеріалів УРСР по вул. Хрещатик, 24-28 у м. Києві.
25. З 1991 року будівля у м. Києві по вул. Хрещатик, 24 на підставі розпорядження Кабінету Міністрів УРСР від 16.09.1991 № 187-р закріплена як службове приміщення за Міністерством сільського господарства УРСР, правонаступником якого є Мінагрополітики, для розміщення центрального апарату Міністерства.
26. З 1997 до 2011 роки частина приміщень у цій будівлі, а саме: з № 1 по № 31 (групи приміщень № 180) (в літ. А) загальною площею 516,6 кв.м, була орендована ТОВ «Крона-2».
27. В свою чергу 08.02.2011 Мінагрополітики прийняло наказ № 40 про передачу безоплатно з балансу Мінагрополітики на баланс ДП «Агроінвест» нерухомого майна, зокрема, і нежитлової будівлі загальною площею 11 646 кв.м по вул. Хрещатик, 24 у м. Києві.
28. За замовленням ДП «Агроінвест» виконано звіт про оцінку вартості нежитлових приміщень загальною площею 516,6 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24, складений 31.07.2011 (далі - Звіт від 31.07.2011). При цьому при визначенні фізичного зносу об`єкта оцінки оцінювач зазначив, що показник фізичного зносу у розрахунку на 1 кв.м об`єкта оцінки склав 18 %, фізичний стан характеризується як добрий - пошкоджень та деформацій немає, є окремі несправності, що не впливають на експлуатацію елементів і устаткування під час ремонту. При проведенні оцінки оцінювач застосовував два підходи: дохідний та порівняльний, визначивши, що найбільш близькою до дійсної вартості об`єкта є вартість, яка отримана за допомогою дохідного підходу у розмірі 8 243 000,00 грн без врахування ПДВ. 
29. Суди попередніх інстанцій також встановили, що у серпні 2011 року ТОВ «КПШ» звернулося до РВ ФДМУ по м. Києву (лист від 26.08.2011) з проханням передати в оренду нежитлові приміщення загальною площею 516,6 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24, які перебувають на балансі ДП «Агроінвест» з метою використання під приміщення закладу громадського харчування.
30. ДП «Агроінвест» (листом від 19.08.2011 № 414/54-19) та Мінагрополітики (листом від 30.08.2011 № 37-11-1-15/13122) надали згоду щодо оренди цих приміщень.
31. Надалі РВ ФДМУ по м. Києву було вчинено такі дії та прийнято такі рішення: 
- 06.09.2011 надано рецензію на Звіт від 31.07.2011, за якою цей звіт кваліфіковано як такий, що у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки;
- 09.09.2011 наказом № 1209 затверджено висновки суб`єкта оціночної діяльності (ТОВ «КЦ «Маркон») про вартість майна: нежилих приміщень загальною площею 516,6 кв.м, розміщених за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24 для розрахунку орендної плати;
- 13.10.2011 наказом № 1142 прийнято рішення укласти договір оренди із єдиним заявником - ТОВ «КПШ», про що повідомлено його та ДП «Агроінвест» (лист від 13.10.2011 № 30-04/13161).
32. Цього ж дня (тобто 13.10.2011) ДП «Агроінвест» та ТОВ «КПШ» здійснили спільний огляд нежитлових приміщень загальною площею 516,6 кв.м на першому та другому поверсі будівлі по вул. Хрещатик, 24 у м. Києві, за результатами чого склали спільний узгоджений висновок щодо стану майна. Сторони дійшли спільної згоди, що вищевказані приміщення, які передаються в оренду, знаходяться в задовільному стані та не потребують ремонту.
33. За таких обставин РВ ФДМУ по м. Києву (орендодавець) та ТОВ «КПШ» (орендар) уклали договір оренди від 13.10.2011 № 5978 (далі - договір оренди), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення загальною площею 516,6 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24, на першому та другому поверхах будівлі, що перебуває на балансі ДП «Агроінвест» (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.07.2011.
34. Також у зазначеному договорі сторонами було погоджено та викладено такі умови:
- майно передається в оренду з метою розміщення: кафе-бару, що здійснює продаж товарів підакцизної групи на площі 112,00 кв.м (на 1-му поверсі); ресторану на площі 404,6 кв.м (на 2-му поверсі) (пункт 1.2 договору, в редакції договору від 27.10.2011 № 5978/01 про внесення змін до договору оренди);
- орендар має право за письмовою згодою орендодавця проводити заміну, розширення, технічне переозброєння орендованого майна, що зумовлює підвищення його вартості (пункт 6.2 договору);
- у разі здійснення орендарем невід`ємних поліпшень орендованого майна орендодавець зобов`язаний здійснювати контроль за здійсненням таких поліпшень (пункт 7.4 договору);
- договір укладений строком на 2 роки 11 місяців з 13.10.2011 до 13.09.2014 (пункт 10.1 договору);
- в разі приватизації орендованого майна орендарем компенсація вартості поліпшень орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, які здійснив орендар за згодою орендодавця, провадиться у відповідності до чинного законодавства (пункт 10.8 договору);
- взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України (пункт 10.12 договору).
35. 13.10.2011 РВ ФДМУ по м. Києву передало ТОВ «КПШ» приміщення, яке є предметом оренди за договором оренди, про що складено акт приймання передачі орендованого майна, в якому також зазначено про те, що технічний і пожежобезпечний стан задовільний, майно не потребує проведення поточного ремонту, майно передано в комплекті та у належному стані, відповідає істотним умовам договору оренди та призначенню майна.
36. У листопаді 2011 року, тобто відразу ж після початку використання орендованого майна, ТОВ «КПШ» звернулось до Мінагрополітики та ДП «Агроінвест» з проханням надати дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень, на яке Мінагрополітики листом від 24.11.2011 № 37-31-2-15/18043 не заперечило проти здійснення орендарем невід`ємних поліпшень в орендованому ним майні. Згода була надана і ДП «Агроінвест» листом від 25.11.2011 № 510/15-54, додатком до якого є перелік будівельних робіт, що будуть проведені у орендованому приміщення. Наведений перелік робіт повністю збігається з дефектним актом, складеним ТОВ «Агенція містобудування та інжинірингу».
37. За встановлених судами обставин це товариство у грудні 2011 року здійснило обстеження нежилих приміщень загальною площею 516,6 кв.м на першому та другому поверсі, розміщених за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24, про що зазначено у акті обстеження технічного стану нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24 (далі - Акт обстеження). У Акті обстеження зазначено, що на момент проведення обстеження технічний стан об`єкта характеризується як незадовільний ? з відсотком зносу до 50%. Використання об`єкта можливе лише за умови проведення капітального ремонту, який найдоцільніший на цій стадії. Сам Акт обстеження датований 01.12.2011.
38. 03.03.2012 ТОВ «КПШ» звернулось до РВ ФДМУ по м. Києву з проханням надати дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень в орендованому за договором оренди майні, який РВ ФДМУ по м. Києву було надано листом від 13.03.2012 № 30-09/2266 та погоджено виконання робіт й витрат, що відповідають визначеним ТОВ «Агенція містобудування та інжинірингу» та погодженим ДП «Агроінвест».
39. Водночас, як встановили суди попередніх інстанцій, станом ще до звернення ТОВ «КПШ» до РВ ФДМУ по м. Києву з проханням надати дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень, орендарем шляхом укладення 01.03.2012 договору № 01/03 вже було залучено ТОВ «Фіброліт 7» для виконання ремонтних робіт у нежитлових приміщеннях за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24. За цим договором кошторисна вартість робіт та матеріалів становить 2 649 160,99 грн.
40. ТОВ «КПШ» та ТОВ «Фіброліт 7» підписали такі акти на загальну суму 2 649 160,99 грн: 20.03.2012 акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2) на суму 518 234,86 грн, 23.03.2012 акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2) на суму 545 194,99 грн, 25.03.2012 акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2) на суму 524 641,63 грн, 27.03.2012 акт № 4 приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2) на суму 554 251,32 грн, 30.03.2012 акт № 5 приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2) на суму 506 838,19 грн.
41. У квітні 2012 року ТОВ «КПШ», базуючись на документах щодо здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна на суму 2 649 160,99 грн, ініціювало приватизацію цього майна шляхом викупу та звернулось до РВ ФДМУ по м. Києву з проханням (лист від 28.04.2012 № 45-1/4) щодо здійснення приватизації орендованих приміщень.
42. В рамках цієї процедури РВ ФДМУ по м. Києву 03.05.2012 запропонувало ДП «Агроінвест» (лист № 30-03/4177) та Мінагрополітики (лист № 30-03/4176) надати пропозиції стосовно такої приватизації. 
43. Мінагрополітики 10.05.2012 надало погодження (лист № 37-31-7/7870), ДП «Агроінвест» його надало 14.05.2012 (лист № 284/54-10).
44. За таких обставин, 07.07.2012 ТОВ «КПШ» подало до РВ ФДМУ по м. Києву заяву про включення нежилих приміщень площею 516,6 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24, до переліку об`єктів приватизації шляхом викупу.
45. Наказом РВ ФДМУ по м. Києву від 07.07.2012 № 1031 ця заява була зареєстрована.
46. Натомість договором від 09.07.2012 № 5978/02 про внесення змін до договору оренди пункт 1.1 зазначеного договору було викладено в такій редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення загальною площею 516,6 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24, літ. «А», на 1-му та 2-му поверхах будівлі, що перебуває на балансі ДП «Агроінвест» (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.07.2011 і становить 8 243 000,00 грн без ПДВ.
47. Договором же від 26.07.2012 № 5978/03 про внесення змін до договору оренди цей пункт було викладено в такій редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення загальною площею 516,6 кв.м (на першому поверсі - 113,7 кв.м, антресолі 1 - 94,5 кв.м, антресолі 2 - 308,40 кв.м), розміщене за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24, літ. «А» в будівлі, що перебуває на балансі ДП «Агроінвест», вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.07.2011 і становить 8 243 000,00 грн. Водночас у пункті 1.2 розділу 1 договору оренди слова « 112,00 кв.м» замінено на « 113,7 кв.м», слова « 404,60 кв.м (на 2-му поверсі)» замінено на « 402,90 кв.м (на антресолі 1 та 2)».
48. До того ж, як з`ясували суди попередніх інстанцій, 24.09.2012 ТОВ «КПШ» уклало з ТОВ «Сана Юг» договір № 24/09 на виконання ремонтних робіт у нежитлових приміщеннях за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24 на суму 15 611,04 грн.
49. Погодження на виконання цих робіт як невід`ємних поліпшень орендованого майна було надано РВ ФДМУ по м. Києву листом від 26.09.2012 № 30-09/8808.
50. 04.10.2012 ТОВ «КПШ» та ТОВ «Сана Юг» підписали акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2) на суму 15 611,04 грн.
51. У подальшому РВ ФДМУ по м. Києву надіслало на адресу ФДМУ лист від 22.10.2012 № 30-03/9935 з проханням включити об`єкт - нежитлові приміщення загальною площею 516,6 кв.м (на 1-му поверсі - 113,7 кв.м, антресолі 1 - 94,5 кв.м, антресолі 2 - 308,4 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24, літ. «А», що орендуються ТОВ «КПШ»; балансоутримувач - ДП «Агроінвест»; орган управління - Мінагрополітики) до переліку об`єктів державної власності групи А, що підлягають приватизації шляхом викупу.
52. 24.10.2012 ФДМУ прийняв наказ № 3714 щодо приватизації об`єкта державної власності групи А - нежитлових приміщень, загальною площею 516,6 кв.м, що орендуються ТОВ «КПШ» за адресою: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 24, літ. «А», які знаходяться на балансі ДП «Агроінвест» та про включення зазначеного об`єкту до переліку об`єктів державної власності групи А, що підлягають приватизації шляхом викупу.
53. 09.11.2012 РВ ФДМУ по м. Києву видало наказ від № 1612 (далі - Наказ № 1612) про приватизацію шляхом викупу об`єкта державної власності групи А - нежитлових приміщень, загальною площею 516,6 кв.м, що орендуються ТОВ «КПШ», за адресою: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 24, літ. «А» та знаходяться на балансі ДП «Агроінвест».
54. Натомість Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 07.12.2012 за зверненням РВ ФДМУ по м. Києву та на підставі власного наказу від 07.12.2012 № 1147-В видало свідоцтво про право власності САЕ № 777325, яким посвідчило, що нежилі приміщення з № 1 по № 31 (група приміщень № 180), загальною площею 516,6 кв.м, що розташовані в м. Києві по вул. Хрещатик, 24 (літера А), належать державі Україна в особі РВ ФДМУ по м. Києву на праві державної власності.
55. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна № 36866027 від 20.12.2012 реєстраційний № 38719944 нежитлові приміщення з № 1 по № 31 (група приміщень № 180) (в літ. А), загальною площею 516,6 кв.м, що розташовані в м. Києві по вул. Хрещатик, буд. 24, номер запису 7402-П в книзі 119п-199; тип речового права - право власності; власник держава Україна в особі РВ ФДМУ по м. Києву на підставі свідоцтва про право власності САЕ № 777325, 07.12.2012, головне управління комунальної власності м. Києва, наказ № 1147-В від 07.12.2012, форма власності - державна, частка 1/1. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 20.12.2012.
56. Для визначення ціни продажу майна РВ ФДМУ по м. Києву було залучено ТОВ «КЦ «Маркон». Залучення цього оцінювача мало місце на підставі конкурсу з відбору суб`єктів оціночної діяльності, проведеного РВ ФДМУ по м. Києву у листопаді 2012 року. Інформація про оголошення конкурсу опублікована у газеті «Відомості приватизації» 14.11.2012 за № 46, про участь у конкурсі надійшла 1 заявка - ТОВ «КЦ «Маркон», яке рішенням конкурсної комісії (протокол від 22.11.2012 № 31/12) визнано переможцем конкурсу. 
57. ТОВ «КЦ «Маркон» провело оцінку майна (нежитлові приміщення загальною площею 516,6 кв.м, що розташовані в м. Києві по вул. Хрещатик, 24, літера «А») станом на 30.11.2012, за результатами якої склало звіт (далі - Звіт від 30.11.2012). При проведенні оцінки оцінювач застосовував два підходи: дохідний та порівняльний, прийнявши за базовий результат, що отриманий за допомогою дохідного підходу у розмірі 12 985 000,00 грн (без ПДВ), 15 582 000,00 грн (з ПДВ). 
58. Висновок ТОВ «КЦ «Маркон» про вартість майна (за ним вартість майна з поліпшеннями разом із ПДВ складає 15 582 000,00 грн, з яких частка орендаря - 2 527 200,00 грн, частка державного майна - 13 054 800,00 грн) РВ ФДМУ по м. Києву затвердило 31.01.2013.
59. Звіт від 30.11.2012 був предметом рецензування за замовленням виконавця оцінки та за замовленням РВ ФДМУ по м. Києву. За замовленням виконавця оцінки рецензію Звіту від 30.11.2012 виконала 29.01.2013 Громадська організація «ВО «Українське товариство оцінювачів», за рецензією якої Звіт від 30.11.2012 відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не виплинули на достовірність оцінки.
60. Також 31.01.2013 за дорученням РВ ФДМУ по м. Києву рецензентом (Єгорова О.В.) складено рецензію на Звіт від 30.11.2012, за висновками якої Звіт від 30.11.2012 класифікується як такий, що у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не виплинули на достовірність оцінки. 
61. 06.02.2013 РВ ФДМУ по м. Києву (продавець) та ТОВ «КПШ» (покупець) уклали договір купівлі-продажу нежилих приміщень державної власності шляхом викупу № 1317, за умовами якого продавець продає, а покупець купує нежилі приміщення з № 1 по № 31 (групи приміщень № 180) (в літ. А), загальною площею 516,6 кв.м, що розташовані в м. Києві по вул. Хрещатик, 24, за ціною 13 054 800,00 грн, у тому числі ПДВ.
62. Згідно з пунктом 1.2 зазначеного договору об`єкт приватизації належить державі Україна в особі РВ ФДМУ по м. Києву на праві державної власності на підставі свідоцтва про право власності, серія САЕ № 777325, виданого головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 07.12.2012 на підставі наказу головного управління комунальної власності м. Києва від 07.12.2012 № 1147-В, зареєстрованого КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 20.12.2012, про що записано в реєстрову книгу: 119п-199, за номером запису: 7402-П, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно: 38719944. Номер витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно: 36866027 від 20.12.2012. Право державної власності продавця на об`єкт зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.02.2013 за № 94597, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6239380000 (витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.02.2013 № 316726, наданий Щелковим Д. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу). 
63. 19.02.2013 ТОВ «КПШ» (покупець) сплатило продавцю вартість об`єкта приватизації в розмірі 13 054 800,00 грн за платіжним дорученням від 19.02.2013 № 218.
64. Тож 20.02.2013 РВ ФДМУ по м. Києву та ТОВ «КПШ» підписали акт приймання-передачі нежилих приміщень державної власності від 20.02.2013 № 1380, зазначивши у ньому, що майно передано покупцю, а також у цей же день РВ ФДМУ по м. Києву видало наказ № 483 про завершення приватизації об`єкта державної власності групи А - нежилих приміщень загальною площею 516,6 кв.м, які розташовані в м. Києві по вул. Хрещатик, 24 (літера А). 
65. Надалі ТОВ «КПШ» (продавець) та ТОВ «ППМГ» (покупець) уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28.02.2013, за умовами якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність та зобов`язується сплатити обговорену грошову суму за належне продавцю нерухоме майно, яким є нежилі приміщення з № 1 по № 31 (групи приміщень № 180) (в літ. А), загальною площею 516,6 кв.м, що розташовані в м. Києві по вул. Хрещатик, 24. 
66. За змістом пункту 1.3 цього договору оціночна (ринкова) вартість майна згідно зі звітом про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності - МПП «П.А.Н.» станом на 28.02.2013 становить 16 000 000,00 грн.
67. Майно продано за 16 000 000,00 грн з ПДВ. Вказана сума отримана продавцем від покупця, а саме: 13 000 000,00 грн 06.03.2012 як забезпечувальний платіж за попереднім договором, а решта 3 000 000,00 грн - до укладання та підписання цього договору. Наведене сторони виклали у пункті 2.1 зазначеного договору.
68. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 28.02.2013 право власності ТОВ «ППМГ» на приміщення з № 1 по № 31 (групи приміщень № 180) (в літ. А), загальною площею 516,6 кв.м, що розташовані в м. Києві по вул. Хрещатик, 24 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6239380000), було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тож з 28.02.2013 ТОВ «ППМГ» є власником нежитлових приміщень з № 1 по № 31 (групи приміщень № 180) (в літ. А), загальною площею 516,6 кв.м, що розташовані в м. Києві по вул. Хрещатик, 24.
69. За твердженням Прокурора приватизація спірних нежилих приміщень, в рамках процедури якої були прийняті оскаржувані накази та укладено оспорюваний договір, не відповідала вимогам Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», у зв`язку з чим відповідні накази підлягають визнанню незаконними та скасуванню, оспорюваний договір купівлі-продажу нежилих приміщень державної власності слід визнати недійсним, а спірне майно необхідно витребувати на користь Мінагрополітики (правонаступником якого є Мінекономіки) у останнього його набувача - ТОВ «ППМГ».
70. Позов з такими вимогами і розглядався судами в межах цієї справи.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
71. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
72. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши з огляду на встановлені фактичні обставини справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга Прокурора підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
73. Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
74. Виходячи з наведеного, суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.
75. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування такому відхиленню чи спростуванню, а також навести ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вищевказаної норми.
76. Усупереч наведеному у справі, що переглядається (№ 910/3504/18), відмовляючи у задоволенні заявленого Прокурором позову, зокрема, в частині позовної вимоги про витребування відповідного майна у відповідача-3, місцевий та апеляційний господарські суди виходили у тому числі з того, що матеріали справи не містять (судам не надано) доказів обізнаності ТОВ «ППМГ» про приватизацію ТОВ «КПШ» нежитлових приміщень з № 1 по № 31 (групи приміщень № 180) (в літ. А), загальною площею 516,6 кв.м, що розташовані в м. Києві по вул. Хрещатик, 24, з порушенням вимог Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», що відповідно свідчило б про його обізнаність з сумнівністю права ТОВ «КПШ» на відчужуване майно. Проте мотивів відхилення протилежних доводів Прокурора та не прийняття доказів на їх підтвердження оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не містять.
77. Так, як вбачається з матеріалів цієї справи, зокрема, у відповіді на відзив ТОВ «ППМГ», надісланій до суду першої інстанції, Прокурор зазначив, що обставина вибуття майна із власності держави всупереч чинному законодавству, в тому числі внаслідок вчинення кримінального правопорушення, ставить добросовісність під час набуття майна у власність під обґрунтований сумнів.
78. У цій же відповіді на відзив Прокурор навів обґрунтування щодо відсутності у даному випадку порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у контексті принципу справедливої рівноваги, який реалізується в тому, що позбавлення права ТОВ «ППМГ» компенсується суспільним інтересом, що полягає у дотриманні законності при приватизації державного майна, ефективної його реалізації за ринковою ціною.
79. Однак, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на такі аргументи Прокурора, як і не надали оцінки наявним у справі доказам щодо цих обставин (не навівши при цьому в оскаржуваних судових рішеннях і мотивів їх відхилення чи не прийняття).
80. Водночас з матеріалів справи № 910/3504/18 вбачається, що на підтвердження своїх доводів та вимог Прокурор неодноразово посилався на ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2018 у справі № 761/44914/17 та від 31.01.2018 у справі № 761/44915/17, копії яких ним було додано до позовної заяви.
81. За твердженнями Прокурора із змісту зазначених ухвал у тому числі слідує, що спільна діяльність керівників ТОВ «ППМГ» та ТОВ «КПШ» була спрямована на приватизацію державного майна всупереч вимогам приватизаційного законодавства, чим підтверджується недобросовісність дій цих товариств.
82. Крім того, у контексті вирішення питання (встановлення обставин) щодо добросовісності/недобросовісності ТОВ «ППМГ», як останнього набувача спірного майна, Верховний Суд вважає слушними і наведені у касаційній скарзі Прокурора посилання на висновки суду касаційної інстанції стосовно важливості встановлення розумної обачності як критерію добросовісного набувача (постанови від 06.09.2023 у справі № 910/21329/17, від 09.08.2023 у справі № 404/5748/17, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц).
83. Заразом, як унормовано у статті 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
84. У відповідності до пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд серед іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
85. Вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна, яка є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
86. Саме при вирішенні питання про витребування майна, здійснюється перевірка добросовісності набувача цього майна, у тому числі з`ясуванню підлягає й те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця, зокрема за наявності зв`язків між ними. Зазначене має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього.
87. Судові рішення, постановлені за відсутності належної перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності.
88. Натомість оскаржувані судові рішення у цій частині наведеному не відповідають, оскільки будь-якого аналізу фактичних обставин (всіх наявних у матеріалах справи доказів) на предмет добросовісності/недобросовісності відповідача-3 не містять (суди натомість обмежилися посиланнями на те, що їм не надано належних та допустимих доказів обізнаності ТОВ «ППМГ» про приватизацію ТОВ «КПШ» спірного нерухомого майна з порушенням вимог законодавства, що з огляду на викладене у цій постанові є передчасним / здійсненим без належного дослідження усіх доказів).
89. З матеріалів справи № 910/3504/18 також вбачається, що протягом її розгляду Прокурор дотримувався послідовної позиції про те, що у даному випадку спірне майно вибуло з володіння власника (держави) поза його волею.
90. При цьому, надаючи оцінку відповідним доводам Прокурора та аналізуючи повноваження суб`єктів, що у спірних правовідносинах уповноважені діяти від імені держави, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що вираження волі держави як власника майна може відбуватися лише в таких діях органу державної влади, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.
91. Це підтверджується судовою практикою Верховного Суду України та Верховного Суду, на яку посилається Прокурор у поданій касаційній скарзі (пункт 11 цієї постанови).
92. Позаяк відповідні обставини мають значення для правильності застосування статей 387, 388 ЦК України, місцеві та апеляційні господарські суди мали надати їм оцінку, а саме встановити наявність чи відсутність волевиявлення держави на відчуження спірного майна шляхом його викупу орендарем без проведення конкурсу, у тому числі з урахування доведеності відсутності здійснення ним відповідних поліпшень майна, що стали підставою для його приватизації у такий спосіб.
93. Проте оскаржувані судові рішення відповідних мотивів та обґрунтувань не містять, а заразом не містять і висновків щодо доводів Прокурора про те, що у цьому разі уповноваженим органом не надавалася згода на приватизацію спірного майна шляхом викупу без здійснення відповідних поліпшень, проте за встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи саме це і відбулося.
94. З огляду на все зазначене, оскаржувані судові рішення місцевого та апеляційного господарських судів в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про витребування майна у ТОВ «ППМГ» вимогам статей 236, 237 ГПК України не відповідають, позаяк їх ухвалено за відсутності повноти та всебічності встановлення обставин справи № 910/3504/18 (тобто, без дослідження та оцінки всіх аргументів сторін та наданих на їх підтвердження чи спростування доказів) щодо добросовісності/недобросовісності відповідача-3, як останнього набувача спірного майна, та наявності волевиявлення держави, як його власника, яке б відповідало вимогам законодавства та інтересам держави.
95. Отже, у цій частині доводи касаційної скарги Прокурора знайшли своє підтвердження. 
96. В свою чергу доводи відзивів відповідачів-1 та -2 жодним чином не спростовують допущення судами попередніх інстанцій вищевказаних порушень процесуальних норм.
97. Додатково у цьому контексті слід звернутися і до встановленої статтею 316 ГПК України обов`язковість вказівок, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, для судів першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. 
98. Так, направляючи цю справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 17.08.2021 серед іншого вказав на необхідність дослідження ухвал Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2018 у справі № 761/44914/17 та від 31.01.2018 у справі № 761/44915/17, а також зазначив, що загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236-238 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
99. Проте судами попередніх інстанцій під час нового розгляду справи № 910/3504/18 вказаного у повній мірі дотримано не було, оскільки ними, зокрема, повно та всебічно не було досліджено та оцінено змісту ухвал Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2018 у справі № 761/44914/17 та від 31.01.2018 у справі № 761/44915/17 (про що зазначає Прокурор у своїй касаційній скарзі) щодо встановлення всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення спору, що виник у цій справі (у тому числі і в частині витребування спірного майна у відповідача-3, як його останнього набувача, тобто встановлення добросовісності/недобросовісності ТОВ «ППМГ»).
100. З урахуванням наведеного доречними є і посилання Прокурора у касаційній скарзі на обов`язковості застосування судами такого стандарту доказування, як «вірогідності доказів», позаяк за відсутності оцінки всіх наявних у матеріалах цієї справи доказів у контексті встановлення всіх фактичних обставин справи, що мають значення для вирішення спору у ній (а не вибірково щодо підтвердження цими доказами окремих обставин та без урахування іншого наведеного у них), не можна стверджувати про дотримання судами попередніх інстанцій зазначеного стандарту, за якого обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
101. Верховний Суд констатує, що суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи шляхом дослідження та оцінки належних і допустимих доказів у конкретній справі.
102. При цьому згідно з імперативними приписами статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
103. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
104. З урахуванням наведеного, допущені судами попередніх інстанцій порушення при ухваленні судових рішень у цій справі у відповідній частині не можуть бути усунуті Верховним Судом.
105. Відтак постанова Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про витребування майна підлягають скасуванню, а справа № 910/3504/14 у цій частині направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого суду слід повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи (зокрема, дослідити та встановити вказане у пунктах 88, 93, 94, 99 цієї постанови), дати належну оцінку всім наявним у справі доказам, доводам та запереченням учасників справи і залежно від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення.
106. Заразом щодо оскарження Прокурором ухвалених у цій справі судами попередніх інстанцій судових рішень в частині відмови у решті заявлених позовних ним вимог Верховний Суд вбачає, що відповідно до усталеної судової практики суду касаційної інстанції відповідні вимоги є неналежними та неефективними в контексті захисту порушених прав власника відповідного майно, про що мотивовано виснували суди попередніх інстанцій, і що є самостійною підставою для відмови в їх задоволенні.
107. Доводи касаційної скарги Прокурора цього не спростовують, а тому підстави для скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів ФДМУ та РВ ФДМУ по м. Києву та визнання недійсним оспорюваного договору відсутні.
108. Разом з тим оцінка тверджень Прокурора про помилковості висновків судів попередніх інстанцій щодо застосування норм права, які визначають порядок приватизації об`єктів малої приватизації шляхом викупу, не має визначального значення для вирішення спору у цій справі, за встановленими судами попередніх інстанцій фактичними обставинами якої відповідних поліпшень орендованого державного майна, які слугували підставою для його викупу орендарем без аукціону, здійснено не було, а тому такі аргументи скаржника не досліджуються та не оцінюються Верховним Судом.
109. Дослідження ж інших доводів касаційної скарги Прокурора Верховний Суд вважає передчасним, з огляду на відсутність повноти та всебічності встановлення інших фактичних обставин справи № 910/3504/18 (про що йдеться у пунктах 76-100 цієї постанови), з урахування чого такі доводи судом касаційної інстанції також не аналізуються.
110. З аналогічних мотивів Верховний Суд відхиляє і заявлене Прокурором клопотання про передачу справи № 910/3504/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, зауважуючи при цьому, що висновок про добросовісність чи недобросовісність набувача спірного майна залежить від встановлених фактичних обставин конкретної судової справи, які у цій справі судами попередніх інстанцій у повній мірі з`ясовані не були. Натомість належного обґрунтування наявності виключної правової проблеми щодо визначення критеріїв такої добросовісності у кількісному та якісному аспекті клопотання Прокурора не містить, у зв`язку з чим, зважаючи на вимоги статті 302 ГПК України, задоволенню не підлягає.
Висновки щодо вимог касаційної скарги
111. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
112. За змістом частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
113. Отже, з огляду на те, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі не ґрунтуються на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин, встановлення яких є необхідним для правильного вирішення спору, зокрема, щодо витребування спірного майна у ТОВ «ППМГ», Верховний Суд вбачає, що касаційна скарга Прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані постанова Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про витребування майна підлягають скасуванню з направленням справи № 90/3504/18 на новий розгляд до суду першої інстанції.
Розподіл судових витрат
114. Оскільки Верховний Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат відповідно до статті 129 ГПК України судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу заступника Генерального прокурора задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3504/18 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю «ППМГ» на користь Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України нежитлових приміщень з № 1 по № 31 (групи приміщень № 180) (в літ. А) загальною площею 516,6 кв.м, розташованих в м. Києві по вул. Хрещатик, 24, скасувати.
3. У цій частині справу № 910/3504/18 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
4. В решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3504/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя О. В. Случ
Судді Н. О. Волковицька
С. К. Могил