ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року | Справа №160/8064/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якій заявник просить:
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 страхових виплат відповідно до ст. 41 та частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, яка діяла на момент настання страхового випадку) у вигляді щомісячних страхових виплат, одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, одноразової допомоги кожній особі, яка перебувала на його утриманні, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 . 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати відповідно до ст.41, частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, яка діяла на момент настання страхового випадку) у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, одноразової допомоги кожній особі, яка перебувала на його утриманні, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та щомісячні страхові виплати з дня виникнення права на їх отримання - 15 серпня 2022 року на час інвалідності, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 .
На обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона є дружиною померлого ОСОБА_2 , який працював на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку, визнано таким, що пов`язаний з виробництвом про що складено акт. Позивачка неодноразова зверталася до відповідача із заявами про призначення одноразової допомоги сім`ї загиблого та інших передбачених законом страхових виплат. Однак, за результатами розгляду останньої поданої заяви позивачки у призначенні виплат було відмовлено, оскільки остання зареєстрована за іншою адресою місця проживання, ніж потерпілий, а для отримання одноразової допомоги сім`ї потерпілого необхідно мати однакову адресу реєстрації місця проживання з потерпілим. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними. Зазначає, що вона є дружиною покійного, що також підтверджується свідоцтвом про шлюб. Вказує, що згідно з частиною 6 статті 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання. Тому, постійне проживання особи не завжди може співпадати з місцем її реєстрації. Отже, позивач вважає, що вона має право на отримання одноразової допомоги як член сім`ї потерпілого відповідно до положень частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Крім того, зазначила, що вона мала встановлену інвалідність задовго до 2024 року та перебувала у статусі особи з інвалідністю безперервно, у тому числі станом на день смерті чоловіка - ІНФОРМАЦІЯ_1 ,тому відмова у призначенні щомісячних страхових виплат з підстав ненадання додаткових виписок з акту огляду МСЕК є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам статті 41 Закону України № 1105-XIV.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року справу прийнято до провадження судді та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, яка доставлена до електронного кабінету відповідача - 20.04.2026р. 
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
29 липня 2026 року до суду надійшов відзив відповідача, у якому заперечував у задоволенні позову. На обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що 29.12.2025 Позивачем подано заяву щодо призначення страхових виплат на сім`ю в разі смерті потерпілого на виробництві. За результатом розгляду зазначеної заяви Головним управлінням винесено рішення від 31.12.2025 № 1421594024-2025-2 про відмову в призначенні страхових виплат в зв6язку зі смертю годувальника. Питання про призначення Позивачу одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві можливо після надання рішення судового органу про встановлення факту, що саме Позивач вважаєтсь сім`єю померлого ОСОБА_2 . Головним управлінням було надано роз`яснення про необхідність подання відповідного/повного пакету документів для подальшого прийняття наявність права на отримання виплат. Передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та прийняття відповідного рішення.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 06 липня 2002 року, копія якого міститься у матеріалах справи.
Крім того, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 16 листопада 2002 року.
15 серпня 2022 року під час виконання трудових обов`язків на дільниці № НОМЕР_2 шахтоуправління з підземного видобутку руди ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з ОСОБА_2 стався нещасний випадок. Того ж дня ОСОБА_2 помер у реанімаційному відділенні лікарні.
Вказаний факт засвідчено актом форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 15 серпня 2022 року о 14 год.00 хв. на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», код ЄДРПОУ 24432974. Комісія з розслідування нещасного випадку провела розслідування з 15 вересня 2022 року по 22 вересня 2022 року оглянувши місце нещасного випадку, ознайомившись з наданою документацією технічною, технологічною, нормативною, висновком судово-медичної експертизи Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне Бюро судово-медичної експертизи» ДОР», ознайомившись з пояснювальними записками та опитавши причетних осіб, з`ясувавши обставини та причини нещасного випадку, дійшла висновку, що нещасний випадок з прохідником дільниці № 22 ШУ ОСОБА_2 , визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (копія акту додається).
17.08.2022 року видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 .
29.12.2025 ОСОБА_1 подано заяву щодо призначення страхових виплат на сім`ю в разі смерті потерпілого на виробництві. 
За результатом розгляду зазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області винесено рішення від 31.12.2025 № 1421594024-2025-2 про відмову в призначенні страхових виплат в зв`язку зі смертю годувальника. 
На обґрунтування рішення відповідачем зазначено, що реєстрація місця проживання Позивачки не співпадає з реєстрацією місця проживання потерпілого, отже у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відсутні законні підстави для призначення одноразової виплати на сім`ю. На призначення страхових виплат у разі смерті потерпілого ОСОБА_2 має право його донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , як що Вона на день смерті батька навчалася за денною формою навчання до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ними 23 років. Також на призначення страхових виплат маєте право, як інвалід член сім`ї потерпілого на час інвалідності. Просимо надати до уповноваженого органу управління Пенсійного фонду України звернення з повним пакетом документів на отримання страхових виплат. 
Необхідно надати довідку денної форми навчання ОСОБА_3 за період з вересня 2022 року по 15.11.2025 по семестрово. Ваші виписки з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності за період з серпня 2022 по теперішній час.
Позивачка не погодившись із таким рішення відповідача звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячної заробітної плати, яку потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Максимальний розмір щомісячної страхової виплати не може перевищувати чотири мінімальні заробітні плати. Максимальний розмір щомісячної страхової виплати після проведеного перерахування відповідно до частини другої статті 31 цього Закону не може перевищувати чотири мінімальні заробітні плати. Мінімальний розмір призначеної щомісячної страхової виплати потерпілому у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути меншим за мінімальну заробітну плату.
Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються: 1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату; 2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.
Статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України. За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник. Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.
Територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій: 1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами; 2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності; 3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат; 4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат; 5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання; 6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання; 7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання; 8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів; 9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи; 10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.
Згідно статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що територіальні органи уповноваженого органу управління розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи і приймають відповідні рішення протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження зазначених документів.
Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.
Територіальні органи уповноваженого органу управління можуть затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.
Відповідно до статті 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо: 1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку; 2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок; 3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.
Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.
Відповідно частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.
Дана редакція статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» була чинною до 01.01.2023 року та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки була чинною на день настання права на страхову виплату.
Відповідно до пункту 4 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 21.09.2022 № 2620-IX встановлено, що нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування України діють до затвердження відповідних рішень Пенсійним фондом України.
З метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, керуючись статтями 7, 36, 37, 39, 41-48 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», правління Фонду соціального страхування України постановило затвердити Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат.
Наведений Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат затверджений Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11 (далі - Порядок №11).
Пунктом 1.2. Порядку №11 встановлено, що у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, або в межах повноважень відділення виконавчої дирекції Фонду в районах і містах обласного значення (далі управління (відділення) Фонду) зобов`язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті особам, які мають на це право, виплачуючи: 1) допомогу по тимчасовій непрацездатності; 2) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; 3) щомісячну страхову виплату втраченого заробітку потерпілого (далі - щомісячна страхова виплата); 4) страхову виплату потерпілому у розмірі його середньомісячного заробітку при тимчасовому переведенні його на легшу, нижчеоплачувану роботу; 5) щомісячну страхову виплату особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого; 6) відшкодування вартості поховання потерпілого та пов`язаних з цим ритуальних послуг.
Зі змісту пунктів 1.3, 1.4 Порядку № 11 випливає, що управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон) та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.
Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.
Згідно пункту 5.1 Порядку для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються: заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою; копії паспорта; копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого); довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).
Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.
До звернення про призначення страхових виплат в разі втрати годувальника від 29.12.2025 Позивачем наданий витяг з реєстру територіальної громади, де зазначено, що Позивач з 06.03.1998 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 08.06.2016 по 17.08.2022, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, де зазначено, що Позивач з 06.03.1998 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 
Так, дійсно місце реєстрації позивача та її померлого чоловіка не співпадає, проте, суд констатує, що жодної з перелічених у статті 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підстав для відмови у страховій виплаті відповідач не вказав. Місце реєстрації проживання не є єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.
Одним із доказів факту проживання однією сім`єю з потерпілим є довідки від 08.06.2023 № 01-06/2023, № 02-06/2023, виданих ЖБК «Восток-35» зазначено, що Позивачка з донькою ( ОСОБА_3 ) проживали постійно сумісно за адресою - АДРЕСА_2 без реєстрації по момент смерті ОСОБА_2 . 
Абзацами 1 та 2 частини 2, частиною 4 статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Ужиті в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поняття "чоловік" та "дружина" позначають одного з подружжя.
За частиною 1 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно зі статтею 36 Сімейного кодексу України саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Також частиною 1 статтею 75 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.
Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно частини 6 статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа може мати кілька місць проживання.
Отже, постійне проживання особи не завжди може співпадати з місцем її реєстрації.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованій у постанові від 23.09.2021 року по справі № 204/6931/20, під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного.
Крім того, в постанові від 05.02.2020 року в справі №712/7830/16-ц, Верховний Суд зауважив, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу.
У законодавстві про соціальне забезпечення визначено, що право на призначення одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина.
Отже, з огляду на норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Сімейного кодексу України, у цьому випадку достатньою умовою для призначення одноразової допомоги на сім`ю є факт перебування позивача в шлюбних відносинах з померлим, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, копія якого наявна у матеріалах справи.
По суті доводи відповідача про те, що місце реєстрації позивача та її померлого чоловіка не співпадають та є підставою для відмови у призначенні родині такої одноразової допомоги, є проявом так званого "правового пуризму", який виявляється у надмірному прагненні до чистоти та переваги форми над змістом.
Підпунктом 5.2.2 пункту 5.2, підпунктом 5.3.1 пункту 5 розділу V Порядку №11 установлено, що право на отримання страхових виплат у осіб, які мають право на страхові виплати, настає з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на їх виплату. Одноразова допомога сім`ї та особам, які мають на це право, виплачується у місячний строк з дня смерті потерпілого (а також при призначенні страхових виплат за рішенням суду, яке набрало законної сили) за наявності всіх необхідних документів, але не пізніше 30 календарних днів після прийняття управлінням (відділенням) Фонду постанови про призначення страхової виплати.
При цьому право на одноразову допомогу сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві настає з дати визнання комісією з розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком таким, що пов`язаний з виробництвом.
Крім того, суд враховує, що 21 березня 2024 року набрав чинності Порядок призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 26 січня 2024 року № 4-1; одночасно втратив чинність Порядок №11. При цьому дискримінаційних умов, які стосуються обов`язковості однакового зареєстрованого місця проживання усієї родини, Порядок №4-1 не містить.
Отже, внаслідок протиправних дій відповідач не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають істотне значення для призначення одноразової допомоги на сім`ю, допустив неналежний розгляд поданої позивачем заяви і документів, як наслідок відмовив у виплаті одноразової допомоги позивачу, що свідчить про протиправність винесеного рішення від 31.12.2025 № 1421594024-2025-2, оскільки ОСОБА_1 має право на виплату відповідно до частини 6 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю чоловіка.
Водночас, позовна вимога щодо нарахування та виплати позивачці щомісячних страхових виплат відповідно до 41 Закону № 1105-XIV, не підлягає задоволенню, оскільки позивачка не надала доказів встановлення інвалідності станом на серпень 2022 року.
Так, згідно з статті 41 Закону №1105-XIV (в редакції на час нещасного випадку) у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.
Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;
3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.
Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.
Факт перебування на утриманні у вищезазначених документах має принципово важливе значення для призначення допомоги в разі смерті потерпілого.
Отже, підставою для призначення позивачці щомісячних страхових виплат, є відповідні докази, що підтверджують про те, що на час смерті ОСОБА_2 - серпень 2022 року ОСОБА_1 була встановлена інвалідність. 
Суд, звертає увагу, що в акті форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 15 серпня 2022 року, у відомостях про членів сім`ї потерпілого, які перебувають на його утриманні зазначена лише донька - ОСОБА_3 , 2002 року народження, студентка Національного університету біоресурсів природокористування України, гуманітарно-педагогічний факультет, денний (а.с. 28 зворот). 
Відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив про необхідність надання виписки з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності за період з серпня 2022 та довідку денної форми навчання ОСОБА_3 за період з вересня 2022 року по 15.11.2025 року.
Тому, позивачка не позбавлена права на отримання щомісячних страхових виплат як члени сім`ї потерпілого на час інвалідності, у разі подання доказів про це. 
Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Разом з цим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.
При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями. Зокрема, частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача є визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.12.2025 № 1421594024-2025-2 про відмову в призначенні страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення страхових виплат на сім`ю в разі смерті потерпілого на виробництві, з урахуванням висновків суду у цьому рішенні. 
За приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частково задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладені норми, а також часткове задоволення позовної заяви, суд зазначає про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних відповідача судового збору у розмірі 532,48 грн.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 77-78, 139, 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.12.2025 № 1421594024-2025-2 про відмову в призначенні страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення страхових виплат на сім`ю в разі смерті потерпілого на виробництві, з урахуванням висновків суду у цьому рішенні. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ-21910427) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 532,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев