Справа № 439/994/26 
Провадження № 2/349/758/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
07 вересня 2026 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області
у складі судді Могили Р.Г.
за участі секретаря судового засідання Мартиновської І.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення страхової виплати в порядку регресу,

учасники судового провадження:
представник позивача адвокат Алєксєєв В.В.
(у режимі відеоконференції),
ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У квітні 2026 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі - ТзДВ «СГ «Оберіг») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу 160 958,00 грн виплаченого страхового відшкодування, 3% річних, пені та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.
Позов обгрунтовано тим, що 24 лютого 2023 року приблизно о 17 год 30 хв на ділянці автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп, км 410+100 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участі транспортного засобу Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а також було пошкоджено металеве бар`єрне огородження на вказаній ділянці дороги. 
Постановою судді Бродівського районного суду Львівської області від 13 квітня 2023 року, з врахуванням постанови від 17 квітня 2026 року про виправлення описки в судовому рішенні, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Окрім того, постановою судді Буського районного суду Львівської області від 11 березня 2025 року було закрито провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. 
Позивач зазначає, що за своєю правовою природою звільнення від відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
На виконання полісу страхування, на підставі заяв про виплату страхового відшкодування, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 157,500,00 грн третім особам за пошкодження транспортного засобу Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також - 3 458,00 грн за пошкодження металевого бар`єрного огородження на ділянці автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп, км 410+100, всього на загальну суму 160,958,00 грн.
На підставі ч.1 ст.1191 ЦК України, підпункту а) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ТзДВ «СГ «Оберіг» виникло право регресної вимоги до ОСОБА_1 як водія, який спричинив ДТП та керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння .
За таких обставин просив стягнути з відповідача на його користь вищевказану суму страхової виплати, а також судові витрати, які складаються із сплаченого при поданні позовної заяви судового збору в сумі 2 662,40,00 грн та витрат, пов`язаних з надання професійної правничої допомоги у розмірі 8 022,50 грн.
Відповідач ОСОБА_1 не подав відзив на позовну заяву.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Бродівського районного суду Львівської області від 05 травня 2026 року справу передано за підсудністю до Галицького районного суду Івано-Франківської області.
Ухвалою судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2026 року вказану справу передано за підсудністю до Рогатинського районного суду Івано-Франківської області.
Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання на 17 серпня 2026 року о 10 год 00 хв. 
Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2026 року задоволено заяву представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2929378 від 24 червня 2026 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
В позовній заяві зазначено інше місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 .
На виконання вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка була надіслана відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, яку повернуто до суду з відміткою " адресат відсутній".
Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У зв`язку з першою неявкою відповідача в судове засідання, який був повідомлений належним чином, суд на підставі ч.2 ст.223 ЦПК України відклав розгляд справи та призначив наступне судове засідання на 07 вересня 2026 року о 10 год 30 хв, а судові повістки надіслав за зареєстрованим місцем проживання та місцем проживання відповідача, яке зазначено в позовній заяві, однак їх було повернуто до суду без вручення.
Частиною 4 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення ).
Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився повторно, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, які подані лише позивачем по справі, що не суперечить положенням ст. ст.223, 280 ЦПК України. 
Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2026 року позовТзДВ «СГ «Оберіг» до ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення 3% річних, пені та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.
В судовому засіданні 07 вересня 2026 року представник позивача адвокат Алєксєєв В.В. іншу частину позовних вимог підтримав повністю з підстав наведених у позовній заяві.
Фактичні обставини справи
Постановою судді Бродівського районного суду Львівської області від 13 квітня 2023 року, з врахуванням постанови від 17 квітня 2026 року про виправлення описки в судовому рішенні, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн ( а.с.11-12 ).
Згідно постанови суду, 24 лютого 2023 року приблизно о 17 год 30 хв ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Київ-Чоп км 410+100, не вибрав безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР).
Окрім того, постановою судді Буського районного суду Львівської області від 11 березня 2025 року закрито провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП ( а.с. 13 ). 
В постанові зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №025891 від 24 лютого 2023 року, ОСОБА_1 звинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме в тому, що 24 лютого 2023 року о 17 год 30 хв будучи учасником ДТП на автодорозі Київ-Чоп, км 410+100, керував транспортним засобом марки Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а) ПДР.
25 вересня 2022 року ОСОБА_3 уклав із ТзДВ «СГ «Оберіг» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс №ЕР-211222429, згідно якого було застраховано автомобіль Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , строк дії договору з 25 вересня 2022 року по 24 вересня 2023 року. За умовами договору ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 160 000,00 грн, розмір франшизи - 2 500,00 грн (а.с. 14).
02 березня 2023 року Центр забезпечення службової діяльності Міністерства Оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, як власник транспортного засобу марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_2 повідомив ТзДВ «СГ «Оберіг» про дорожньо-транспортну пригоду та долучив до заяви документи (а.с. 14 звор.-20). 
Відповідно до страхового акта №41848/1 від 06 червня 2023 року та платіжної інструкції № 19222 від 06 червня 2023 року, ТзДВ «СГ «Оберіг» визначило страхову виплату та здійснило її виплату Центру забезпечення службової діяльності Міністерства Оборони та Генерального штабу Збройних Сил України в розмірі 157 500,00 грн за шкоду заподіяну в результаті ДТП (а.с. 20 звор. -21).
З копії дефектного акта від 03 березня 2023 року, зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта дорожніх робіт та послуг від 03 березня 2023 року, довідки від 03 квітня 2023 року встановлено, що Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області, як балансоутримувачем автомобільних доріг загального користування державного значення Львівської області повідомлено позивача, що відновлення пошкодженого бар`єрного огородження внаслідок ДТП на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-06 Київ-Чоп, км 410+100 за зведеним кошторисним розрахунком становить 5 958,00 грн ( а.с.27-28).
15 січня 2025 року Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області, як потерпіла особа підписала згоду щодо суми страхового відшкодування, яку страховик визначив в розмірі 3 458,00 грн, тобто за вирахуванням франшизи ( 5 958,00 грн - 2 500,00 грн) ( а.с. 21 звор.).
Відповідно до страхового акта №41848/1/1 від 01 лютого 2024 року та платіжної інструкції № 25605 від 01 лютого 2024 року, ТзДВ «СГ «Оберіг» визначило страхову виплату та здійснило її виплату Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області в розмірі 3 458,00 грн за шкоду заподіяну в результаті ДТП (а.с. 29-29 звор.).
Отже загальна сума витрат ТзДВ «СГ «Оберіг» на відшкодування страхової виплати за страховим випадком, що мав місце 24 лютого 2023 року о 17 год 30 хв на автодорозі М-06 Київ-Чоп, км 410+100 складає 160 958,00 грн (157 500,00 грн + 3 458,00 грн).
Спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТзДВ «СГ «Оберіг» у порядку регресу виплачених сум страхових виплат .
Застосовані норми права та висновки суду за результатами розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України).
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
За змістом ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовано Цивільним кодексом України (далі – ЦК України) та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01 липня 2004 року, який був чинний на момент настання страхового випадку.
Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Згідно ст. 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Стаття 38 Закону № 1961-ІV передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
Так, згідно з підпунктом «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-ІV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Також, в частині першій статті 1191 ЦК України зазначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18 зроблено висновок про те, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у вчиненні ДТП.
За змістом ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
На підставі наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач ТзДВ «СГ «Оберіг» виконав покладений на нього відповідно до закону обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної з вини водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тому на підставі підпункту «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-ІV, ч.1 ст.1191 ЦК України з відповідача на користь позивача в порядку регресу підлягає стягненню страхова виплата в розмірі 160 958,00 грн.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем оплачено судовий збір в розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 35534 від 24 квітня 2026 року.
Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТзДВ «СГ «Оберіг» підлягає стягненню 2 662,40 грн судового збору.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша – друга статті 133 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:
"40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони".
Так, позивачем на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу надано суду такі докази: договір про надання професійної правничої допомоги від 09 лютого 2026 року, який укладений між ТзДВ «СГ «Оберіг» та адвокатом Войціховським А.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВЛ № 1208 видане ОСОБА_4 , акт прийому-передачі наданих послуг №41848/1 від 24 квітня 2026 року, в якому зазначена загальна сума послуг - 8 022,50 грн, з яких: ознайомлення та аналіз документів страхової справи – 1 604,50 грн; надання замовнику консультацій і роз`яснень з правових питань – 802,25 грн; складання позовної заяви – 4 813,50 грн; підготовка додатків – 802,52 грн.
Оскільки справа розглянута в порядку заочного розгляду, позовні вимоги задоволено повністю, а обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тому в сукупності за таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8 022,50 гривень витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
Керуючись ст.ст.141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення страхової виплати в порядку регресу, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» в порядку регресу страхову виплату в розмірі 160 958,00 гривень .
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» судові витрати в розмірі 10 684,90 гривень, які складаються з 2 662,40 гривеньсудового збору та 8 022,50 гривень витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Заочне рішення може бути переглянуте Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», місцезнаходження: вул. Васильківська,14 м. Київ, код ЄДРПОУ 39433769.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Повний текст рішення складено 10 вересня 2026 року.

Суддя    Р.Г. Могила