П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/7806/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К. 
Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
08 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного Хмельницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Хмельницьктурист" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до Приватного Хмельницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Хмельницьктурист" про накладення арешту, 
В С Т А Н О В И В :
Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулося в суд з позовом до приватного Хмельницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Хмельницьктурист", в якому просить накласти арешт на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банку, в межах суми податкового боргу в розмірі 4751875,22 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.09.2026 позов задоволено.
Накладено арешт на кошти та інші цінності приватного Хмельницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Хмельницьктурист", що знаходяться в банку, в межах суми податкового боргу в розмірі 4751875,22 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Вказує, що у нього наявне нерухоме майно, за рахунок якого може бути погашений податковий борг, однак контролюючим органом не вжито всіх передбачених законом заходів щодо його реалізації, зокрема не описано в податкову заставу один із належних відповідачу об`єктів нерухомого майна. 
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив обставини, пов`язані з неможливістю реалізації майна у зв`язку з накладенням на нього арешту, оскільки відповідна ухвала суду в матеріалах справи відсутня. На думку апелянта, за таких обставин підстави для застосування підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України були відсутні, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що за приватним Хмельницьким обласним акціонерним товариством по туризму та екскурсіях "Хмельницьктурист" рахується борг у розмірі 1781810,71 грн
Актом опису від 09.01.2020 №1/09 податковий керуючий в податкову заставу описав нерухоме майно ПАТ "Хмельницьктурист".
Рішенням від 11.04.2022 у справі №560/20211/21 Хмельницький окружний адміністративний суд надав дозвіл контролюючому органу на погашення податкового боргу ПАТ "Хмельницьктурист" за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
У зв`язку з накладенням арешту на нерухоме майно ПАТ "Хмельницьктурист" згідно з ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 30.08.2022 у справі №463/6275/22 в інтересах Державного бюро розслідувань, реалізація нерухомого майна боржника, яке перебуває у податковій заставі, не відбулась.
Відповідно до наданої Територіальним сервісним центром МВС №6843 інформації за відповідачем рахується вантажний транспортний засіб УАЗ 3303, 1986 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 . Проте, згідно з наданих оборотно-сальдових відомостей Дочірнього підприємства "Пансіонат з лікування "Поділля" ПАТ "Хмельницьктурист", на бухгалтерському обліку якого обліковуються основні засоби боржника, вказаний транспортний засіб списаний, однак не знятий з обліку в Територіальному сервісному центрі МВС.
Оскільки вжитті заходи по погашенню боржником податкового боргу не призвели до позитивного результату, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За змістом підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Приписами пункту 57.3 статті 57 ПК України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
На виконання вимог пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України позивач надіслав відповідачу податкову вимогу форми "Ю" від 05.09.2019 №123927-53.
Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг, емітенті електронних грошей, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
Отже, сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Тобто, арешт може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання певних зобов`язань платника податків, зокрема, щодо погашення податкового боргу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 по справі №826/8691/16.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за відповідачем обліковується податковий борг, а рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №560/20211/21 контролюючому органу вже було надано дозвіл на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Отже, контролюючим органом було реалізовано передбачений Податковим кодексом України механізм звернення стягнення на майно боржника.
Доводи апелянта про те, що у нього наявне нерухоме майно, а тому відсутні підстави для накладення арешту на кошти, колегія суддів відхиляє, оскільки саме по собі існування у платника податків майна не виключає можливості застосування підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України. Визначальною обставиною у цій категорії спорів є не лише наявність майна, а й можливість його використання як реального джерела погашення податкового боргу.
Матеріалами справи підтверджується, що нерухоме майно відповідача перебуває у податковій заставі, а його реалізація після отримання відповідного судового дозволу не відбулася у зв`язку із накладенням арешту на таке майно в межах кримінального провадження. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у контролюючого органу реальної можливості погасити податковий борг за рахунок майна боржника, що свідчить про наявність визначеної підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України підстави для звернення до суду із цим позовом.
Посилання апелянта на те, що в податкову заставу було описано лише один об`єкт нерухомого майна, тоді як інший об`єкт нерухомості не був описаний, правильності висновків суду першої інстанції не спростовує. Сам лише факт перебування у власності відповідача іншого нерухомого майна не свідчить про можливість його використання як джерела погашення податкового боргу та не підтверджує невиконання контролюючим органом вимог Податкового кодексу України. При цьому апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів того, що таке майно могло бути реалізоване у встановленому законом порядку для погашення податкового боргу або що його балансова вартість забезпечувала повне погашення наявної заборгованості.
Безпідставними є і доводи апеляційної скарги щодо недослідження судом першої інстанції ухвали Личаківського районного суду м. Львова, якою накладено арешт на майно відповідача. Зазначені обставини були враховані судом першої інстанції під час вирішення спору та оцінені у сукупності з іншими доказами, зокрема з рішенням суду про надання дозволу на реалізацію майна, яке залишилося невиконаним саме у зв`язку з існуванням відповідних обмежень. При цьому апелянт не навів жодних доводів та не надав доказів, які б свідчили про те, що наявний арешт не перешкоджав реалізації майна або що контролюючий орган мав реальну можливість здійснити його продаж.
Колегія суддів також враховує, що звернення контролюючого органу до суду із позовом про накладення арешту на кошти не є первинним способом погашення податкового боргу, а застосовується після вжиття передбачених законом заходів щодо стягнення боргу за рахунок майна платника податків. Матеріалами справи підтверджується, що такі заходи позивачем були здійснені, однак не призвели до погашення податкового боргу з причин, які не залежали від контролюючого органу.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача в межах суми податкового боргу, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності встановлених судом обставин та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної інстанції встановить, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду — без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Приватного Хмельницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Хмельницьктурист" залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.