П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/2129/26	

 	Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В. Дата і місце ухвалення: 18.05.2026р., м. Миколаїв 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення LXVIII сесії восьмого скликання Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області №84 від 23.01.2026р. «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 21.12.2020р. він займає посаду заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів. Рішенням LXVIII сесії восьмого скликання Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області №84 від 23.01.2026р. затверджена нова структура виконавчих органів ради Кривоозерської селищної ради, у якій не передбачена посада позивача. Вказане рішення ОСОБА_1 вважає незаконним та зазначав, що воно прийнято з порушенням порядку, встановленого Законом України «Про місцеве самоврядування» та Регламенту діяльності селищної ради, а саме: в порушення вимог ст.ст.47, 59 Закону питання нової структури виконавчих органів не розглядалося жодною постійною комісією Кривоозерської селищної ради; в порушення вимог ч.11 ст.59 Закону проект рішення перед його прийняттям не було оприлюднено на веб-сайті ради; в порушення ст.29 Регламенту рішення було винесено на розгляд сесії лише за два дні до його прийняття. Посилався позивач і на те, що спірне рішення стосується безпосередньо його прав, однак під час прийняття цього рішення він був усунутий від процесу його ухвалення: не був повідомлений про підготовку проекту рішення, не був присутній і не мав можливості бути присутнім під час його попереднього розгляду, не мав можливості надати пояснення, заперечення та пропозиції щодо альтернативних варіантів. До того ж, в рішенні №84 від 23.01.2026р. відсутні мотиви його прийняття. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та не повне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення від 18.05.2026р. з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення його позову у повному обсязі. 
В своїй скарзі апелянт зазначає, що висновок суду, що рішення Кривоозерської селищної ради №84 від 23.01.2026р. прийняте за ініціативи селищного голови, який вніс пропозицію про затвердження нової структури апарату, є передчасним, необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами. Відповідач у відзиві та інших поданих до суду документах не зазначав про внесення селищним головою відповідної пропозиції у порядку, передбаченому Законом та Регламентом ради. Також, відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження такої обставини. У матеріалах справи відсутні зареєстрований проєкт рішення, супровідні документи, докази офіційного внесення проєкту, а надані відповідачем матеріали не дають можливості встановити, який саме проєкт рішення був направлений депутатам, у якій редакції та чи відповідав він тексту рішення, поставленому на голосування. 
Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції фактично ототожнив наявність у ради повноважень на прийняття рішення про затвердження структури із законністю способу його реалізації. Помилковим, за твердженнями апелянта, є висновок суду про відсутність необхідності мотивування відповідачем рішення про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів. Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає лише перелік повноважень ради, тобто надає право затверджувати структуру виконавчих органів, однак не містить фактичних підстав для ліквідації конкретних посад, не визначає необхідність саме такого способу оптимізації та не підміняє собою мотивування конкретного рішення. Наявність у відповідача повноваження на прийняття рішення не означає, що будь-яке рішення, прийняте в межах такої компетенції, є автоматично законним та обґрунтованим. Дискреційні рішення органу місцевого самоврядування повинні бути мотивованими, логічними, несуперечливими та такими, що дозволяють встановити фактичні причини їх прийняття.
Посилається апелянт і на те, що висновок суду про необов`язковість розгляду проєкту рішення №84 від 23.01.2026р. постійними комісіями є наслідком неправильного застосування статті 47 Закону №280/97-ВР, згідно з частиною першою якої постійні комісії створюються для попереднього розгляду та підготовки питань, які належать до відання ради. Відсутність прямої згадки про питання структури апарату ради у частинах 4, 5 статті 47 Закону №280/97-ВР не означає відсутності необхідності попереднього розгляду такого проєкту рішення постійними комісіями. До того ж, Регламент відповідача прямо передбачає попередній розгляд проєктів рішень постійними комісіями, оформлення результатів розгляду протоколами, підготовку висновків, візування проєктів рішень головами комісій.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що оскаржуване рішення має для позивача безпосередній та персоніфікований характер впливу, оскільки внаслідок його прийняття змінюється його правовий статус та створюються правові передумови для припинення служби в органах місцевого самоврядування. А відтак, незалежно від нормативного характеру рішення №84 від 23.01.2026р., Кривоозерська селищна рада Первомайського району Миколаївської області зобов`язана була забезпечити дотримання права ОСОБА_1 на участь у процесі прийняття рішення, яке безпосередньо впливало на його права та законні інтереси.
Кривоозерська селищна рада Первомайського району Миколаївської області подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Відповідач зазначає, що селищною радою при прийнятті спірного рішення №84 від 23.01.2026р. дотримано всі умови, передбачені статтями 26 та 42 Закону №280/97-ВР. Кривоозерський селищний голова виніс пропозицію про затвердження нової структури апарату і затверджено її було на пленарному засіданні ради у формі рішення. Посилання апелянта на те, що в рішенні не вказано мету його прийняття, не відповідають дійсності, оскільки у спірному рішенні чітко зазначено мету прийняття такого рішення: «…з метою оптимізації та впорядкування структури Кривоозерської селищної ради». Оспорюване рішення не відноситься до відання жодної постійної комісії, Закон має вичерпний перелік питань, які можуть виноситися на розгляд постійних комісій і не обмежує повноважень ради приймати рішення, а сам Регламент не містить прямої заборони на прийняття рішення без висновку профільної комісії, враховуючи, що висновки та пропозиції комісії носять рекомендаційний характер. Закон, який має вищу юридичну силу ніж Регламент селищної ради, не передбачає норм зобов`язального характеру щодо розгляду оспорюваного рішення на засіданні постійної комісії. Всі депутати Кривоозерської селищної ради проголосували «за» прийняття даного рішення, при цьому постійні профільні комісії селищної ради є її органом і складаються з депутатів цієї ради, а відтак відсутність попереднього погодження проєкту спірного рішення постійною комісією не може бути безумовною підставою для його скасування, оскільки в даному випадку є вирішення означеного питання є виключною компетенцією депутатів ради та належать до їх дискреційних повноважень. Суд не має повноважень на оцінку компетентності, обґрунтованості, раціональності, розумності та доцільності оспорюваного рішення. Зазначене знаходиться за межами судової ревізії.
Відповідач просить врахувати, що хоча посада заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів підпала під скорочення, посилання апелянта на те, що прийняття оспорюваного рішення шкодить не лише його правам, а й місцевому самоврядуванню (публічному інтересу), стандартам належного урядування і легітимності діяльності органу місцевого самоврядування, не відповідає дійсності, оскільки селищна рада надавала йому можливість й надалі працювати на користь територіальної громади шляхом пропозиції зайняти іншу вакантну посаду, однак ОСОБА_1 відмовився. Рішення №84 від 23.01.2026р. не є вирішенням питання особисто ОСОБА_1 , а є питанням яке стосується всіх 139 осіб, які працювали в апараті селищної ради.
14.07.2026 року від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, в якому зазначається проте, що проведення судового засідання буде сприяти повному, всебічному та об`єктивному дослідженню обставин справи та змагальності сторін.
Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів зазначає, що відповідно ч. 6 п. 8, 10 ст. 12 КАС України, справами незначної складності є типові справи та інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно ч. 1,2,3 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно ч. 6 п. 2 ст. 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Згідно ч. 1 ст. 310 КАС України апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом апеляційної інстанції можуть бути розглянуті без повідомлення учасників справи ( в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд справи у суді першої інстанції було проведено за правилами спрощеного позивного провадження у відкритому судовому засіданні, сторони по справі скористалися можливістю надати свої пояснення, доводи та докази щодо обставин справи.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що відсутні підстави для розгляду справи в суді апеляційної інстанції в порядку відкритого судового засідання за участю учасників справи, матеріали справи містять достатньо доказів, обґрунтувань та доводів сторін для повного, всебічного та об`єктивного дослідженню обставин справи, у зв`язку із чим, клопотання апелянта не підлягає задоволенню.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням III сесії восьмого скликання Кривоозерської селищної ради від 21.12.2020р. №3 ОСОБА_1 затверджено заступником Кривоозерського селищного голови з питань виконавчих органів, присвоєно 5 ранг 5 категорії посадової особи місцевого самоврядування з посадовим окладом згідно штатного розпису. 
Розпорядженням селищного голови від 22.12.2020р. №7-рк позивача прийнято на посаду заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів.
Цього ж дня позивачем прийнята присяга посадової особи місцевого самоврядування.
Відповідно до Структури апарату Кривоозерської селищної ради та її виконавчих органів, яка діяла протягом 2020-2025 років, у штаті ради передбачалось три посади заступника міського голови: перший заступник та заступник з питань діяльності виконавчих органів – соціальних питань та заступник з питань діяльності виконавчих органів.
Рішенням виконавчого комітету Кривоозерської селищної ради від 26.01.2022р. №285 затверджено розподіл обов`язків між першим заступником, заступником з питань діяльності виконавчих органів і заступником з питань діяльності виконавчих органів з соціальних питань та керуючим справами виконавчого комітету. 
Основних напрямків найменше визначено у заступника селищного голови з питань виконавчих органів, яку обіймав ОСОБА_1 , а саме: центр надання адміністративних послуг, юридичний відділ, відділ комунальної власності та майна.
Рішенням Кривоозерської селищної ради від 26.02.2025р. №74 «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» затверджено структуру виконавчих органів ради, загальну чисельність апарату ради та її виконавчих органів. 
Згідно вказаного рішення в структурі апарату Кривоозерської селищної ради відбулося зміни, а саме: реорганізовано управління соціальної політики та охорони здоров`я Кривоозерської селищної ради у відділ соціального захисту та охорони здоров`я, фінансове управління Кривоозерської селищної ради у фінансовий відділ Кривоозерської селищної ради.
Рішенням LXVIII сесії восьмого скликання Кривоозерської селищної ради від 23.01.2026р. №84 «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» затверджено нову структуру виконавчих органів, загальну чисельність апарату та її виконавчих органів, яку вирішено ввести в дію 01.04.2026р.
Також, вказаним рішенням визнано таким, що втратило чинність, та знято з контролю рішення Кривоозерської селищної ради від 26.02.2025р. №74 «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів». 
Затверджена рішенням від 23.01.2026р. №84 нова структура виконавчих органів передбачає лише дві посади заступника селищного голови. Посада заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів у новій структурі відсутня.
На виконання рішення №84 від 23.01.2026р. Кривоозерським селищним головою видано розпорядження від 27.01.2026р. №16-к «Про упорядкування структури Кривоозерської селищної ради», яким, окрім іншого, скорочено посаду заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів.
Не погоджуючись з правомірністю рішення LXVIII сесії восьмого скликання Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області №84 від 23.01.2026р. «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.
Суд першої інстанції визнав необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовив в їх задоволенні. За висновками суду, Кривоозерською селищною радою дотримано процедуру прийняття спірного рішення, в той час як у суду немає повноважень на оцінку компетентності, обґрунтованості, раціональності, розумності та доцільності рішення відповідача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції .При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради вирішують, крім передбачених в Конституції України, інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.
Засади організації та діяльності, правовий статус і відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР).
Частини перша, четверта, п`ята статті 10 Закону №280/97-ВР визначають, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад. Чисельність працівників органів місцевого самоврядування встановлюється відповідною радою у межах загальної чисельності, визначеної типовими штатами, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Статтею 25 Закону №280/97-ВР установлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск; затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.
Загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їхній правовий статус, порядок і правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначено в Законі України від 07 червня 2001 року №2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон №2493-III).
Відповідно до статті 1 Закону №2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Згідно зі статтею 2 Закону №2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Посадами в органах місцевого самоврядування є:
- виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах;
- виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою;
- посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України (стаття 3 Закону №2493-III).
Статтею 4 Закону № 2493-ІІІ визначені основні принципи служби в органах місцевого самоврядування, серед яких принцип самостійності кадрової політики в територіальній громаді.
Частиною першою статті 10 Закону №2493-III передбачено, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється:
на посаду сільського, селищного, міського голови в порядку, встановленому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»;
на посаду голови та заступників голови районної, районної у місті, обласної ради, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови постійної комісії з питань бюджету обласної, Київської та Севастопольської міських рад шляхом обрання відповідною радою;
на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, старости шляхом затвердження відповідною радою;
на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Частинами 1 та 2 статті 59 Закону №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. 
У постанові від 25 грудня 2025 року по справі №380/17022/24 Верховний Суд висловив правову позицію, що зміна структури виконавчих органів ради та загальної чисельності апарату ради можлива виключно на пленарних засіданнях цієї ради, органам місцевого самоврядування надано можливість самостійно затверджувати загальну чисельність апарату місцевої ради, її виконавчих органів та витрати на їх утримання. При цьому, положення Закону №280/97-ВР (стаття 64) дає право міським радам самостійно розпоряджатися коштами відповідних місцевих бюджетів, визначати напрями їх використання.
Роботодавцю надано право визначати чисельність, штат і структуру підприємства, установи, організації. Орган місцевого самоврядування в даному випадку в межах своєї компетенції самостійно вирішує питання щодо структури, штату та чисельності працівників, а суд під час розгляду відповідних справ не може втручатися у дискреційні повноваження цього органу.
Такий висновок також викладено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року у справі №389/2770/16-а.
Як стверджує відповідач, рішення селищної ради №84 від 23.01.2026р. прийняте з метою економії бюджетних коштів, на підставі зменшення чисельності населення Кривоозерської територіальної громади, наслідком чого є зменшення чисельності, оптимізації структури Кривоозерської селищної ради та її виконавчих органів,
Колегія суддів зазначає, що внесення змін до чисельності та структури апарату Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області та її виконавчих органів належить до виключних повноважень відповідної ради, такі повноваження є дискреційними і не можуть перевірятися на доцільність такого рішення, як і не можна переоцінювати позицію (волевиявлення) депутатів селищної ради, які проголосували за необхідність змін до чисельності та структури Кривоозерської селищної ради та її виконавчих органів.
Оптимізація в органах місцевого самоврядування – це комплекс адміністративних, фінансових та управлінських рішень, спрямованих на зменшення видатків бюджету, підвищення ефективності роботи та покращення якості надання послуг (адміністративних, комунальних, освітніх) жителям громади. 
Упорядкування структури органу місцевого самоврядування це процес оптимізації та приведення апарату ради та її виконавчих органів у відповідність до законодавчих норм, реальних потреб громади та стандартів, внаслідок реорганізації відділ селищної ради та скорочення пряду посад. 
Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.01.2018р. у справі №519/160/16-ц, від 06.02.2018р. у справі №696/985/15-ц, від 30.09.202р. у справі №462/1930/19, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників, це право належать виключно уповноваженому органу, тобто у даному випадку Кривоозерській селищній раді.
Що ж до посилань апелянта на порушення Кривоозерською селищною радою порядку прийняття спірного рішення колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.11 ст.59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.
Відповідно до ч.4 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.
Разом з тим, відповідно до ч.10 ст.9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану на акти органів місцевого самоврядування не поширюються вимоги частини четвертої статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Враховуючи, що станом на 23.01.2026р. Указом Президента України від 12.01.2026р. №40/2026 в Україні був продовжений правовий режим воєнного стану, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що у відповідача не було обов`язку оприлюднювати проект спірного рішення за 10 днів до дати його розгляду.
Висновки колегії суддів в цій частині узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 червня 2024 року по справі №480/3830/22.
Стосовно доводів апелянта про порушення процедури прийняття рішення, що виразилося у нерозгляді проекту рішення на постійних комісіях ради, то колегія суддів зауважує наступне.
Згідно з частиною четвертою статті 47 Закону №280/97-ВР постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.
Приписами частини п`ятої цієї ж статті передбачено, що постійні комісії попередньо розглядають кандидатури осіб, які пропонуються для обрання, затвердження, призначення або погодження відповідною радою, готують висновки з цих питань.
Відтак, чинне законодавство не передбачає обов`язковий розгляд на постійній комісії питання внутрішньої структури апарату селищної ради.
Колегія суддів враховує, що всі депутати Кривоозерської селищної ради проголосували «за» прийняття рішення №84 від 23.01.2026р. «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів».
При цьому, постійні профільні комісії селищної ради є її органом і складаються з депутатів цієї ради. А відтак, колегія суддів вважає, що відсутність попереднього погодження проєкту спірного рішення постійною комісією не може бути безумовною підставою для його скасування, оскільки, як вже зазначалося, в даному випадку вирішення означеного питання є виключною компетенцією депутатів ради та належать до їх дискреційних повноважень. 
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постановах від 03.10.2023р. у справі №280/8088/21 та від 27.06.2024р. у справі №480/3830/22.
Посилання апелянта, що проєкти рішень повинні направлятися депутатам ради колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як передбачено абзацом першим статті 29 Регламенту селищної ради від 31.08.2022р., проєкти рішень, які виносяться на розгляд сесії, не пізніше як за 15 робочих днів до відкриття сесії, подаються до апарату ради, який не пізніше як за 10 днів до відкриття сесії, доводить їх до відома депутатів через оприлюднення на офіційному веб-сайті ради. Однак, оскільки на території України діє воєнний стан, ця норма статті Регламенту не застосовується в силу положень ч.10 ст.9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
На користь такого висновку колегії суддів свідчать положення частини 3 статті 17 Регламенту, де зазначено, що апарат ради за 10 робочих днів до дати їх розгляду оприлюднює проєкти нормативно-правових актів (крім особливого періоду).
Дійсно, частиною 4 статті 17 Регламенту передбачено, що апарат ради повідомляє депутатів про час скликання і місце проведення та перелік питань, які передбачається винести на розгляд чергової сесії ради.
Як зазначає відповідач, селищна рада, з моменту запровадження воєнного стану в України, за домовленістю з депутатами, сповіщає їх шляхом направлення проєктів рішень та проєктів порядку денного на електрону пошту кожного, про що є підтвердження - скріншот екрану, де видно список кому саме було надіслані проєкти рішень на сесійне засідання, яке відбудеться 23.01.2026р., та проєкт порядку денного відповідно, також зазначено дату надсилання.
Необґрунтованими, також, колегія суддів вважає посилання ОСОБА_1 на порушення селищною радою його права на участь у прийнятті спірного рішення.
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, спірне рішення не є вирішенням питання особисто ОСОБА_1 , а є питанням яке стосується всіх 139 осіб, які працювали в апараті селищної ради. Чинне законодавство не висуває вимог щодо забезпечення участі у розгляді справи всіх осіб, які потенційно можуть бути учасниками правовідносин нормативного акту.
Більше того, як вбачається з матеріалів справи, з 15 грудня 2025 року по 12 січня 2026 року ОСОБА_1 перебував у невикористаній щорічній відпустці, не виходячи з відпуски з 12.01.2026 року перебував на лікарняному.
За таких обставин, позивач був фізично не в змозі приймати участь в обговорені та тим паче ніяким чином не міг надати пояснення, заперечення чи пропозиції, оскільки під час створення проєкту рішення №84 «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» та його розгляду не виконував свої посадові обов`язки.
Підсумовуючи наведене у сукупності колегія суддів доходить висновку, що Кривоозерською селищною радою Первомайського району Миколаївської області, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.72 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності прийнятих нею рішень, доведено законність спірного рішення №84 від 23.01.2026р. «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів». Підстав для скасування вказаного рішення суд апеляційної інстанції не вбачає. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, а тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін – відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 липня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук