КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 357/12092/24
провадження № 22-ц/824/510/2026

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року в складі судді Бебешка М. М.,

установив:

У серпні 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що monobank - це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank.
Умови і правила обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. Витяг з Умов та Тарифи за карткою додаються до позову.
04 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 04 лютого 2019 року.
Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 35 000,00 грн на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .
Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак останній умови кредитного договору не виконав, грошові кошти не повернув, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 26 травня 2024 року в розмірі 50 332,15 грн.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року вказаний позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 04 лютого 2019 року в розмірі 50 332,15 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 3 028,00 грн.
15 січня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до вимог статті 639 ЦК України між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
Суд першої інстанції вважав, що надані банком виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними доказами та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з іншими доказами свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів. При цьому відповідачем не було спростовано факт наявності та розміру заборгованості, хоча це є його процесуальним обов`язком.
Також, суд першої інстанції критично оцінив доводи відповідача, що він не ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», що спростовується п. 3 Анкети-Заяви, якою відповідач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту. Крім того вказаним пунктом відповідач беззастережно погодився з тим, що Банк має право в односторонньому порядку на свій розсуд зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту.
На переконання суду відповідач заперечуючи розмір заборгованості за кредитним договором не спростував розрахунок заборгованості, наданий позивачем, свій контррозрахунок не надав.
Крім того, суд відхилив доводи відповідача про те, що договори розстрочки є окремим кредитними договорами, та не мають відношення до стягнення заборгованості за договором від 04 лютого 2019 року, оскільки сума непогашених власними коштами розстрочок є частиною заборгованості по карті щодо якої банк і звертається до суду з метою стягнення заборгованості.
При розгляді справи та прийнятті рішення суд першої інстанції порушив процесуальні вимоги законодавства, а саме не дослідив в повній мірі докази, що містились у справі.
Звертаючись до суду, позивач долучив до позовної заяви окрім інших документів, Умови та Правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | universalbank.
Однак, суд першої інстанції, досліджуючи такий доказ не звернув увагу, що такі Умови та правила обслуговування набувають чинності з 27 листопада 2021 року. А сама Анкета-заява була підписана відповідачем 04 лютого 2019 року. Тобто, такі Умови та правила могли стосуватись лише кредитних договорів, що укладались після 27 листопада 2021 року. А договір з позивачем був укладений 04 лютого 2019 року. Інших Умов та правил, що діяли на момент укладання договору позивач не долучив.
У долучених до позовної заяви Анкеті-заяви до Договору про надання банківських послуг, ні в Умовах та Правилах обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | universalbank, ні в умовах Чорної картки monobank, ні в паспорті споживчого кредиту Чорної картки monobank не містяться умови щодо нарахування процентних ставок у розмірі 19,2 %, 37,2 % (таких як у розрахунку заборгованості). В долучених додатках містяться відмінні умови щодо нарахування, пені, штрафів та відсотків за користування карткою, кредитом. А тому, весь розрахунок наведений позивачем підлягає сумніву, оскільки він не обґрунтований та не підтверджений належними доказами.
Всі долучені докази до позовної заяви стосуються Умови та Правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | universalbank, які набувають чинності з 27 листопада 2021 року, тобто через два роки після укладання договору з відповідачем.
Єдиним належним доказом у даній справі є підписана Анкета- заява відповідачем. Однак, така Анкета-заява від 04 лютого 2019 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, комісії (пені), а отже, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пенею, комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. 
Також зазначає, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позові, а отже не є належним доказом наявності заборгованості.
Таким чином, матеріали справи не містять доказів домовленості сторін про правомірність нарахування інших платежів та обов`язку сплати відсотків.
Загальна сума внесених відповідачем коштів за весь період становить 216 855,54 грн. З них 188 415,63 грн позивачем були стягнуті як відсотки, що підтверджується випискою про рух коштів від 04 вересня 2024 року.
Суд першої інстанції мав зменшити суму заборгованості за тілом кредиту, за рахунок добровільно сплачених коштів в сумі 188 415,63 грн, які були спрямовані на погашення процентів та за рахунок протиправно нарахованих та списаних банком відсотків у розмірі. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження № 61-20093св19).
Позивач нарахував суму заборгованості в розмірі 50 332,15 грн, шляхом збільшення тіла кредиту на розмір відсотків. Однак, жодними умовами анкети-заяви чи іншої угоди між сторонами не передбачено такий порядок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами між сторонами, в письмовій формі, не погоджувався.
Такий порядок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами між сторонами, в письмовій формі, не погоджувався, а односторонні дії позивача щодо погашення (списання) відсотків за рахунок кредиту і додавання до тіла кредиту не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти є платою за використання кредитних коштів.
Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Універсал Банку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк».
Паспорт споживчого кредиту за програмою Чорна Картка monobank, не може бути прийнято до уваги, оскільки зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
Анкета-заява, підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.
Розрахунок заборгованості позивача виконаний в автоматичному режимі, а отже - він не є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75.
У позовній заяві позивач зазначає, що 04 лютого 2019 року на підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 35 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .
Однак, згідно з розрахунком від 04 вересня 2024 року, наданим відповідачем, початкова сума наданого кредиту становила 2 000,00 грн. Крім того, розрахунок, наданий відповідачем не містить доказів нарахування йому сум кредиту у вигляді 35 000,00 грн. 
08 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника АТ «Універсал Банк» - Македона О. А., в якому він просить апеляційну скаргу залишите без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року залишити без змін. 
В обґрунтування зазначає, що відповідач не заперечує, що він є клієнтом АТ «Універсал Банк», на його ім`я відкрито рахунок, видана платіжна картка та він активно користувався банківськими послугами проєкту «Monobank». 
Підписуючи Анкету-заяву, клієнт погодився що Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг, Підписанням цього Договору, клієнт підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку
Також, клієнт підтвердив, що ця Анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису. 
У Анкеті-заяві зазначено, що клієнт просить відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. Приєднання до Умов і правил здійснюється фізичними особами шляхом підписання Анкети-заяви у паперовому або електронному вигляді, що надається банком.
Враховуючи те, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи були надані відповідачу саме через мобільний додаток, відповідач був ознайомлений саме з Умови і правилами, які діяли на час підписання анкети-заяви та відповідно до ст. ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання. 
Наведене свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов і правил обслуговування фізичної особи з додатками.
Таким чином, невиконання боржником умов договору, на які він погодився та ознайомився в Анкеті-заяві (договір про надання банківських послуг складається не лише з Анкети- заяви, а також з Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту) та непогашення у повному обсязі заборгованості перед банком матиме наслідком порушення фундаментального положення про обов`язковість договору
Правовідносини, які наразі існують між сторонами, щодо відкриття поточного рахунку, випуску платіжної картки, встановлення кредитного ліміту, надання у користування грошових коштів у межах кредитного ліміту, нарахування процентів за користування коштами, є наслідком вже укладеного сторонами по справі Договору про надання банківських послуг від 04 лютого 2019 року, який відповідачем певний час виконувався, що само по собі є підтвердженням його укладення та прийняття умов договору.
Наголошує, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), а тому у останнього виникла заборгованість. 
Враховуючи, що у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, на підставі положення п.п. 5.16 п. 5 Розділу ІІ Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, та вся заборгованість за кредитом стала простроченою. 
Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 04 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою анкетою-заявою (б/н) до АТ «Універсал Банк» про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 35 000,00 грн на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом. 
У заяві відповідач висловив згоду з тим, що заява разом із Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифами та Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. 
Згідно із умовами договору, клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, які зазначені в мобільному додатку.
Згідно з Тарифами картки monobank: пільговий період за карткою - до 62 днів (діє з моменту виникнення заборгованості до кінця календарного місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, при умові її погашення в повному обсязі). 
Пільгова відсоткова ставка - 0,00001 % річних. Розмір обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитними коштами - 4 % від заборгованості (не менше 100 грн, але не більше залишку заборгованості). 
Базова відсоткова ставка - 3,1 % на місяць (нараховується на максимальну заборгованість на день, за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період, за кожний день з моменту виникнення заборгованості). 
Збільшена відсоткова ставка на місяць за карткою на суму загальної заборгованості - 6,2 % на місяць (нараховується у випадку наявності простроченої заборгованості)
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані банком виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними доказами та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з іншими доказами свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів. При цьому відповідачем не було спростовано факт наявності та розміру заборгованості.
Зауважив, що взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Універсал Банк» виконало своєчасно і належним чином, надававши відповідачу кредиті кошти в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання позичальник належним чином не виконував, обов`язкові щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів своєчасно та у погодженому розмірі не вносив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що
«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що:
«в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».
У справі, що переглядається в анкеті-заяві від 04.02.2019 ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт на суму вказану в додатку, відповідно до умов договору, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (том І, а. с. 12). 
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_1 на умовах, визначених укладеним між ними договором, суму коштів, що підтверджується випискою по картковому рахунку (том І, а. с. 91-122).
Укладений між сторонами кредитний договір від 04 лютого 2019 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак факт отримання відповідачем кредиту підтверджується анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг та розрахунком заборгованості.
Звертаючись до суду з позовом АТ «Універсал Банк» на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору за період з 04 лютого 2019 року по 26 травня 2024 року.
Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 26 травня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 50 332,15 грн.
АТ «Універсал Банк» не пред`явив вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України. 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Крім того, з наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04 лютого 2019 року та виписки про рух коштів по картці вбачається, що відповідачем у добровільному порядку погашався наданий кредит, зокрема, сума зарахувань за період з 04 лютого 2019 року по 26 травня 2024 року становить 218 337,49 грн, тоді як сума витрат за вказаний період становить 268 669,64 грн (том І, а. с. 91-122).
Однак, оскільки ОСОБА_1 не погоджувалася сплата відсотків за користування кредитними коштами за договором від 04 лютого 2019 року, суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом, натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Тому суд вважає за необхідне зменшити суму заборгованості за тілом кредиту (50 332,15 грн) за рахунок протиправно списаних банком відсотків у розмірі 15 419,22 грн.
Таким чином, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором про надання банківських послуг від 04 лютого 2019 року складає 34 912,93 грн (50 332,15 грн - 15 419,22 грн), який підлягає до стягнення.
Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року підлягає зміні, шляхом зменшення розміру заборгованості з 50 332,15 грн до 34 912,93 грн.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.
При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в процентному співвідношення на 69,37 %, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 100,52 грн (3 028 грн х 69,37 % : 100 %).
Крім того, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, в процентному співвідношення на 30,63 %, з АТ «Універсал банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 391,21 грн (4 542,00 грн х 30,63 % : 100 %).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
За таких підстав, з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал банк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 709,31 грн, що становить різницю у покладених на сторони судових витрат. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року в частині стягнення заборгованості за договором № б/н від 04 лютого 2019 року змінити.
Зменшити суму заборгованості за договором № б/н від 04 лютого 2019 року, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», з 50 332,15 грн до 34 912,93 грн.
Зменшити суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», з 3 028,00 грн до 709,31 грн.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук