"10" вересня 2026 р. Справа № 363/4280/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Вишгородського РУП ГУНП у Київській області про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживає за адресою: 
АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:

28.06.2026 о 01:00, в с. Старі Петрівці, вул. Князя Святослава, 10, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «RENAULT LAGUNA», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія, у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «DRAGER 6820». Проба позитивна – 2.36 проміле. Вказаними діями, водій ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №704944 від 28.06.2026 працівником поліції зазначено, що такими діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України, а його дії, з урахуванням постанов Вишгородського районного суду Київської області від 09.12.2025 у справі №363/5921/25 та від 04.06.2026 у справі №363/2381/26, кваліфіковано за частиною третьою статті 130 КУпАП.
На підтвердження викладених у протоколі обставин до матеріалів справи долучено:
протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №704944 від 28.06.2026, який був складений у присутності ОСОБА_1 , та ним підписаний, без будь-яких зауважень; 
акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат огляду позитивний - 2.36 проміле, з підписом водія ОСОБА_1 про згоду з результатом; 
направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого у водія ОСОБА_1 у результаті огляду, проведеного уповноваженою особою поліції, виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, почервоніння очей); 
показання газоаналізатора «DRAGER» із результатом 2,36 проміле; 
фотокопію паспорту громадянина України ОСОБА_1 із застосунку «Дія»; 
повідомленням про те, що ОСОБА_1 отримував посвідченням водія серії НОМЕР_2 , статус: підлягає вилученню; 
копію постанови Вишгородського районного суду Київської області від 04.06.2026 №363/2381/26, згідно якої ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; 
копію постанови Вишгородського районного суду Київської області від 09.12.2025 у справі №363/5921/25 згідно якої ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки; 
витяг із ІПС МВС України «Армор» та відеозапис з місця події. 
У судові засідання, призначені на 28.07.2026 та 10.09.2026, ОСОБА_1 не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судових повісток за адресою місця проживання, зазначеною у протоколі. Так, у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 28.06.2026 про отримання судових повісток в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення, однак номер мобільного телефону у ній зазначений неповністю, що виключає можливість надсилання повідомлень.
Як убачається із матеріалів справи, конверти із судовими повістками про його виклик до суду повернулись без вручення з причин «адресат відсутній». Крім, цього уся інформація щодо цього судового провадження міститься на сайті «Судова влада України» та, як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 повідомлений, що розгляд справи відбудеться у Вишгородському районному суді Київської області, проте, станом розгляду справи не цікавився, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язання з розумним інтервалом цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки, відповідно до статті 268 КУпАП присутність ОСОБА_1 під час розгляду справи не є обов`язковою, враховуючи вжиті судом заходи для забезпечення його участі під час розгляду справи, відсутність у матеріалах справи заперечень щодо обставин, викладених у протоколі, а також строк розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлений статтею 277 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Згідно зі статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно вимог статті 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 1.1 Правил дорожнього руху України ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України передбачено, що водію заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно із частиною першою статті 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини другої статті 130 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягне за собою накладення на водіїв штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Частиною третьою статті 130 КУпАП встановлено, що дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника.
Відповідно до статті 266 КУпАП та пунктів 6, 7 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан сп`яніння може проводитися поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу, а у разі відмови водія від такого огляду або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, огляд проводиться у відповідному закладі охорони здоров`я.
З акту огляду та направлення вбачається, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода та почервоніння очей. Результат проведеного із застосуванням спеціального технічного засобу огляду - 2,36 проміле.
Дослідженим судом відеозаписом з місця події також зафіксовано перебіг проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про необхідність визначитися щодо проходження огляду із застосуванням газоаналізатора «DRAGER» та можливості проведення огляду у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 спочатку повідомив, що вживав алкоголь, однак, після роз`яснення поліцейським порядку оформлення матеріалів, погодився пройти огляд на місці. Перед проведенням тесту поліцейським здійснено контрольний забір повітря, після чого ОСОБА_1 виконав продування приладу. Після отримання результату, працівник поліції повідомив про перевищення допустимого показника та окремо запитав ОСОБА_1 , чи погоджується він з показниками приладу «DRAGER», на що останній відповів ствердно. На повторну пропозицію пройти огляд у закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 не наполягав на такому огляді та повідомив, що їхати до лікарні не бажає, оскільки незгоди з отриманим результатом він не висловлював.
Також, з відеозапису вбачається, що після складання протоколу, працівник поліції у присутності ОСОБА_1 оголосив викладену у ньому суть адміністративного правопорушення та надано ОСОБА_1 протокол для підпису, що він і зробив. Будь-яких заперечень щодо викладених у протоколі фактичних обставин, факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння чи результату проведеного огляду під час складання та підписання протоколу ОСОБА_1 не висловив.
Оскільки ОСОБА_1 погодився на проведення огляду на місці, фактично його пройшов та прямо підтвердив згоду з результатом приладу, підстав вважати, що для підтвердження цього результату обов`язково мав бути проведений додатковий огляд у закладі охорони здоров`я, суд не вбачає. Відмова ОСОБА_1 після погодження з результатом приладу їхати до закладу охорони здоров`я не потребує додаткового встановлення обставин відмови від проходження огляду, у розумінні пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.

Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення, а також нормативний акт, який передбачає відповідальність за це правопорушення.
Оцінюючи зміст протоколу серії ЕПР1 №704944 від 28.06.2026 у сукупності з іншими доказами, суд встановив, що зазначення працівником поліції про порушення водієм пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, не відповідає фактичній суті описаного у протоколі діяння. ОСОБА_1 від проходження огляду не відмовлявся: як безпосередньо зафіксовано на відеозаписі, після пропозиції поліцейського він погодився пройти огляд на місці, виконав продування приладу «DRAGER Alcotest 6820», а після отримання результату ствердно відповів на запитання про згоду з показниками приладу. Результат огляду становив 2,36 проміле. Крім того, під час оформлення матеріалів працівник поліції у присутності ОСОБА_1 вголос оголосив саме фактичну фабулу керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та результат огляду 2,36 проміле, після чого ОСОБА_1 підписав протокол і заперечень щодо цих фактичних обставин не висловив. 
Отже, фактична суть інкримінованого діяння, безпосередньо викладена у протоколі та підтверджена відеозаписом, полягає саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто у порушенні пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
За таких обставин зазначення у протоколі пункту 2.5 Правил дорожнього руху України суд розцінює як помилку в юридичному позначенні порушеної норми Правил дорожнього руху. Її виправлення під час правової оцінки встановлених обставин, не змінює фактичної фабули обвинувачення, оскільки суд не додає нових обставин, яких немає у протоколі, а лише надає правильну юридичну оцінку прямо зазначеним у ньому фактам - керуванню транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та результату огляду 2,36 проміле. Тому така помилка не нівелює належно встановлену суть правопорушення і не порушує права ОСОБА_1 на захист.
Так, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 04.06.2026 у справі №363/2381/26, яка набрала законної сили 16.06.2026, ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за діяння, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Отже, на момент вчинення нового правопорушення 28.06.2026 ОСОБА_1 уже був особою, яка протягом року піддавалася адміністративному стягненню за одне з діянь, прямо передбачених частиною першою статті 130 КУпАП.
Водночас, постанова від 09.12.2025 у справі №363/5921/25 стосується притягнення ОСОБА_1 за частиною четвертою статті 130 КУпАП, що не належить до переліку попередніх правопорушень, прямо визначених диспозицією частини третьої статті 130 КУпАП як необхідна кваліфікуюча ознака - керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження огляду. 
Тому, постанова від 09.12.2025 за частиною четвертою статті 130 КУпАП не може вважатися другим попереднім адміністративним стягненням, необхідним для кваліфікації нового діяння за частиною третьою статті 130 КУпАП.
Оскільки, матеріалами справи підтверджено одне попереднє адміністративне стягнення за діяння, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, дії ОСОБА_1 за ознакою повторності відповідають диспозиції частини другої, а не частини третьої статті 130 КУпАП.
Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить прямої норми, яка б врегульовувала питання зміни судом правової кваліфікації діяння особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Водночас така прогалина не може перешкоджати ухваленню законного й справедливого рішення у випадку, коли встановлені у справі фактичні обставини залишаються незмінними, а зміна правової кваліфікації здійснюється виключно на користь особи та не погіршує її становище.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституційний Суд України у пунктах 3.4 та 3.6 Рішення від 11.10.2011 №10-рп/2011, аналізуючи правову природу адміністративної відповідальності, звернув увагу на те, що між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями для цілей відповідних правових гарантій немає такої різниці, яка б виключала поширення окремих гарантій кримінального процесу на провадження у справах про адміністративні правопорушення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини як джерела права. У пункті 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) відзначено кримінально-правовий характер проваджень за КУпАП. З урахуванням характеру правопорушення та суворості передбаченого стягнення гарантії статті 6 Конвенції підлягають застосуванню і до цієї категорії справ.
За таких обставин, враховуючи відсутність у КУпАП спеціального процесуального регулювання питання перекваліфікації, суд вважає можливим застосувати за аналогією правовий підхід, закріплений у кримінальному процесуальному законодавстві, відповідно до якого суд вправі вийти за межі первісної правової кваліфікації лише в частині її зміни, якщо така зміна покращує становище особи. При цьому йдеться не про застосування за аналогією матеріальної норми, яка встановлює або посилює відповідальність, а виключно про використання процесуального механізму усунення неправильної юридичної кваліфікації за незмінності фактичного обвинувачення.
У цій справі зміна кваліфікації дій ОСОБА_1 з частини третьої на частину другу статті 130 КУпАП не змінює фактичних обставин правопорушення, викладених у протоколі, а стосується виключно юридичної оцінки ознаки повторності, оскільки матеріалами справи підтверджено одне попереднє притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за діяння, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП. При цьому, така перекваліфікація не погіршує становище ОСОБА_1 , оскільки частина друга статті 130 КУпАП передбачає менш суворе адміністративне стягнення, ніж частина третя цієї статті, не змінює фактичної фабули правопорушення та не порушує його право на захист. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_1 з частини третьої на частину другу статті 130 КУпАП.
Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Оцінивши досліджені у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП, доведеною, у зв`язку з чим на нього підлягає накладенню адміністративне стягнення у межах санкції зазначеної норми.
Згідно з частиною третьою статті 30 КУпАП, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина попереднього стягнення.
Оскільки ОСОБА_1 вчинив нове адміністративне правопорушення до закінчення строку дії раніше накладеного на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, до стягнення, призначеного за цією постановою, підлягає приєднанню невідбута частина попереднього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі статті 40-1 КУпАП та пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 гривень 60 копійок.
Керуючись статтями 7, 23, 30, 33, 40-1, 130, 245, 251, 252, 256, 266, 268, 280, 283-285, 294, 303, 307, 308, 317-1 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

перекваліфікувати дії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частини третьої статті 130 КУпАП на частину другу статті 130 КУпАП.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.
На підставі частини третьої статті 30 КУпАП до призначеного цією постановою строку позбавлення права керування транспортними засобами приєднати невідбуту частину усіх раніше призначених ОСОБА_1 стягнень у виді позбавлення права керування транспортними засобами, у тому числі за постановами Вишгородського районного суду Київської області від 09.12.2025 у справі №363/5921/25 та від 04.06.2026 у справі №363/2381/26.
Строк позбавлення права керування транспортними засобами, призначений цією постановою, обчислювати з дня набрання постановою законної сили.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу у добровільному порядку у встановлений строк, копія постанови буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.
Згідно із статтею 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.
Строк пред`явлення постанови до примусового виконання - три місяці з дня її винесення.

Суддя            О.П. Лукач