ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року | Справа № 160/13810/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, без самостійних вимог, на стороні відповідача: Центральна військова-лікарська комісія Збройних сил України про визнання незаконною, протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, без самостійних вимог, на стороні відповідача: Центральна військова-лікарська комісія Збройних сил України, в якій позивач просить:
- визнати незаконною, протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича про закінчення виконавчого провадження №80667313 від 27 квітня 2026 року та зобов`язати державного виконавця вчинити дії щодо відновлення виконавчого провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, без самостійних вимог, на стороні відповідача: Центральна військова-лікарська комісія Збройних сил України про визнання незаконною, протиправною та скасування постанови залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до канцелярії суду:
- адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: із зазначенням у ньому викладу обставин, якими позивач обґрунтовує необхідність залучення до участі у даній справі третьої особи - Центральної військово-лікарської комісія Збройних сил України, із заявленням відповідного клопотання про залучення третьої особи.
На виконання вимог ухвали від 28.05.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої додається клопотання про залучення третьої особи без самостійних вимог, на стороні відповідача: Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України із обґрунтуванням необхідності такого залучення.
В обґрунтування адміністративного позову позивачем зазначено, що державним виконавцем відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.04.2026 ВП № 80667313. Позивач звертає увагу, що державним виконавцем, при винесені постанови про закриття виконавчого провадження не було враховано невиконання в повному обсязі рішення суду боржником, а саме ігнорування висновків суду про причинний зв`язок отриманих травм із захистом Батьківщини. Вважаючи такі дії державного виконавця протиправними, а постанову про стягнення виконавчого збору такою, що прийнято всупереч чинному законодавству позивач звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2026 р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
13.07.2026 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подано відзив проти позову, в якому відповідачем позовні вимоги заперечуються в повному обсязі з огляду на наступне. У виконавчому документі вказана зобов`язальна частина у відповідності до змісту резолютивної частини рішення суду від 21.07.2025 по справі №160/12791/25: "Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України Міністерства оборони України повторно розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.". При цьому резолютивна частина рішення суду від 21.07.2025 по справі №160/12791/25, як і виконавчий документ, не містять вимог прийняти конкретне рішення за змістом відносно вирішення питання встановлення причиннонаслідкового зв`язку у захворюванні позивача, а тому належним виконанням його є саме факт повторного розгляду по суті та прийняття рішення у вигляді вищезазначеного протоколу з урахуванням висновків суду. В даному випадку питання було розглянуто, рішення Боржника було отримано ОСОБА_1 ще в грудні 2025 року, як він сам зазначає у позовній заяві. З приводу посилань на необхідність перевірки змісту винесеної повторно постанови, оцінки її на предмет відповідності закону, перевірки правильності встановлення причинно-наслідкових зв`язків захворювання, тощо, то такі дії не охоплені резолютивною частиною рішення суду від 21.07.2025та виконавчим листом від 19.12.2025 по справі 160/12791/25, а тому знаходяться поза межами необхідних легітимних дій, які повинен обов`язково здійснити державний виконавець. Більш того, державний виконавець, як суб`єкт владних повноважень не наділений законом навіть правом вчиняти дії з оцінки правовідносин та збирати відомості поза межами змісту виконавчого документу, які не є необхідними для здійснення виконання відповідного виконавчого документу. З огляду на викладене відповідач вважає прийняту постанову про стягнення виконавчого збору правомірною та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відповідності до положень ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно до ч.5, ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року у справі №160/12791/25 зобов`язано Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України Міністерства оборони України повторно розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
На виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження ВП № 80667313 з примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 №160/12791/25 про зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України повторно розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. 
Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону державним виконавцем 02.04.2026 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 80667313, копію постанови направлено боржнику до виконання, стягувачу до відома. 
Листом Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України за № 598/9099 від 14.04.2026 повідомлено відділ про виконання рішення суду. У цьому листі зазначається, що 17.12.2025 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 по справі № 160/12791/25, ВЛК ЦВЛК ЗС України повторно розглянуто питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_1 . За результатами розгляду питання оформлено протокол засідання ВЛК ЦВЛК ЗС України від 17.12.2025 № 2025-1217-1119-0888-3, про що листом ЦВЛК ЗС України від 22.12.2025 № 598/6/30862 ОСОБА_1 було поінформовано встановленим законодавством порядком. Таким чином, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 по справі № 160/12791/25 було виконано ЦВЛК ЗС України 17.12.2025, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.04.2026.Отже, рішення суду по справі №160/12791/25 виконано Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України Міністерства оборони України фактично в повному обсязі згідно з виконавчим документом. 
Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п.9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону, державним виконавцем відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.04.2026 ВП № 80667313
Вважаючи протиправною прийняту державним виконавцем постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржником не було враховано висновків суду про причинний зв`язок отриманих травм із захистом Батьківщини, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до п. 11) ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
Згідно із ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до пункту 9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
У виконавчому документі вказана зобов`язальна частина у відповідності до змісту резолютивної частини рішення суду від 21.07.2025 по справі №160/12791/25: "Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України Міністерства оборони України повторно розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.". 
При цьому суд погоджується з доводами відповідача, що резолютивна частина рішення суду від 21.07.2025 по справі №160/12791/25, як і виконавчий документ, не містять вимог прийняти конкретне рішення за змістом відносно вирішення питання встановлення причиннонаслідкового зв`язку у захворюванні позивача, а тому належним виконанням його є саме факт повторного розгляду по суті та прийняття рішення у вигляді вищезазначеного протоколу з урахуванням висновків суду.
Листом Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України за № 598/9099 від 14.04.2026 повідомлено відділ про виконання рішення суду. У цьому листі зазначається, що 17.12.2025 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 по справі № 160/12791/25, ВЛК ЦВЛК ЗС України повторно розглянуто питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_1 . За результатами розгляду питання оформлено протокол засідання ВЛК ЦВЛК ЗС України від 17.12.2025 № 2025-1217-1119-0888-3, про що листом ЦВЛК ЗС України від 22.12.2025 № 598/6/30862 ОСОБА_1 було поінформовано встановленим законодавством порядком. Таким чином, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 по справі № 160/12791/25 було виконано ЦВЛК ЗС України 17.12.2025, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.04.2026.Отже, рішення суду по справі №160/12791/25 виконано Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України Міністерства оборони України фактично в повному обсязі згідно з виконавчим документом.
Наведений лист свідчить про виконання покладених судом на боржника зобов`язань, а саме повторно розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
При цьому суд погоджується з твердженнями відповідача, що необхідність перевірки змісту винесеної повторно постанови, оцінки її на предмет відповідності закону, перевірки правильності встановлення причинно-наслідкових зв`язків захворювання, тощо, не охоплені резолютивною частиною рішення суду від 21.07.2025 та виконавчим листом від 19.12.2025 по справі 160/12791/25, а тому знаходяться поза межами необхідних легітимних дій, які повинен обов`язково здійснити державний виконавець.
Державний виконавець як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний виконувати рішення суду чітко в межах та на підставі закону. Він не має права самостійно змінювати зміст рішення, давати власну оцінку вже вирішеним судом правовідносинам чи вимагати документи й відомості, які не стосуються виконання конкретного виконавчого документа.
Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.
Тож для виконання покладених на державного виконавця завдань йому надаються права, що визначені у ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме:
- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;
- проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами – підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;
- одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;
- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;
- викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні
- опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку та здійснювати інші дії відповідно до Закону.
Відтак, в межах спірних правовідносин, державний виконавець, встановивши виконання рішення суду у справі №160/12791/25 шляхом прийняття Центральною ВЛК Збройних Сил України 17.12.2025 року постанови про причинний зв`язок діагностованих у позивача захворювань, яку оформив протоколом засідання комісії №2025-1217-1119-0888-3 діяв у межах повноважень та у встановлений законодавцем спосіб, а отже постанова про закінчення виконавчого провадження №80667313 є правомірною та скасуванню не підлягає.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, без самостійних вимог, на стороні відповідача: Центральна військова-лікарська комісія Збройних сил України про визнання незаконною, протиправною та скасування постанови.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, без самостійних вимог, на стороні відповідача: Центральна військова-лікарська комісія Збройних сил України про визнання незаконною, протиправною та скасування постанови - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна