КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 381/6509/25
номер провадження № 22-ц/824/11069/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді | Лапчевської О.Ф.,
суддів | Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання | Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник відповідача Будова Н.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2026 року /суддя Осаулов Н.А./
у справі за позовом Томашівської сільської ради до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року Томашівська сільська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 215 209,46 грн, з яких: 175 521,20 грн - середній заробіток за час вимушеного прогулу незаконно звільненого працівника ОСОБА_3 ; 1 073,60 грн - судовий збір, стягнутий за рішенням суду у справі про поновлення на роботі; 38 614,66 грн - єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2026 року позовні вимоги Томашівської сільської ради задоволено повністю. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Томашівської сільської ради матеріальну шкоду у сумі 215 209,46 грн та судовий збір у розмірі 2 582,51 грн. /т. 1 а.с. 208-213/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що Томашівська сільська рада не є належним позивачем у даній справі, оскільки відповідач перебувала у трудових відносинах з Відділом освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради, а не безпосередньо з Томашівською сільською радою. Кошти за рішенням суду у справі № 381/3004/23 стягнуто з Відділу ОКМСТ, а не з позивача. Відсутня вина відповідача у незаконному звільненні ОСОБА_3 , оскільки наказ № 32-к/тр від 12.08.2022 був похідним від рішення виконавчого комітету Томашівської сільської ради № 14/12 від 06.06.2022, яке в подальшому визнано протиправним та скасовано в судовому порядку, а тому відповідач лише виконувала рішення виконавчого комітету Томашівської сільської ради. Крім того, апелянт зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач не брала участі у справі № 381/3004/23, а тому в силу ч. 5 ст. 82 ЦПК України має право спростовувати обставини, встановлені у вказаній справі.
Відзив на апеляційну скаргу надійшов від представника Томашівської сільської ради - Панчохи О.С., в якому позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зазначив, що Томашівська сільська рада є належним позивачем, оскільки виплата середнього заробітку здійснена за рахунок місцевого бюджету, а рада є засновником закладу освіти та уповноваженим органом на захист інтересів територіальної громади. Також вказав, що відповідач самостійно приймала рішення про звільнення, не дотрималась порядку вивільнення, не запропонувала вакансії та звільнила працівника у день відпустки, що й стало підставою для поновлення ОСОБА_3 на роботі. Просив розглядати справи за їх відсутності.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у позовних вимогах, на підставі наступного.
Судом встановлено, що 30 червня 2021 року між Відділом освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради (Роботодавець) та ОСОБА_1 (Керівник) укладено контракт № 1 про призначення ОСОБА_1 на посаду директора комунального закладу загальної середньої освіти Дорогинський ЗЗСО І-ІІІ ступенів терміном на 6 років з 01 липня 2021 року по 30 червня 2027 року.
06 червня 2022 року виконавчим комітетом Томашівської сільської ради прийнято рішення № 14/12 «Про призупинення діяльності на рівні базової середньої освіти Дорогинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів у 2022-2023 навчальному році», яким вирішено призупинити діяльність на рівні базової середньої освіти (5-9 класи), зобов`язано директора закладу провести скорочення працівників з дотриманням чинного законодавства.
На виконання вказаного рішення, 09 червня 2022 року Відділом освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради видано наказ № 20 «Про попередження і вивільнення працівників Дорогинського ЗЗСО», яким зобов`язано директора Дорогинського ЗЗСО Стукал Н.І. видати наказ про скорочення чисельності і штату працівників, видати письмове попередження працівникам про наступне вивільнення, запропонувати працівникам переведення на іншу роботу у Вільнянській гімназії або Дідівщинському НВК.
15 червня 2022 року ОСОБА_3 повідомлено про заплановане вивільнення.
12 серпня 2022 року ОСОБА_1 , як директор Дорогинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, видано наказ № 32-к/тр про звільнення ОСОБА_3 , вчителя фізичної культури, з роботи з 14 серпня 2022 року у зв`язку із скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 320/5934/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року та постановою Верховного Суду від 13 лютого 2024 року, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Томашівської сільської ради від 06 червня 2022 року № 14/12 «Про призупинення діяльності на рівні базової середньої освіти Дорогинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів у 2022-2023 навчальному році».
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2023 року у справі № 381/3004/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року та постановою Верховного Суду від 14 лютого 2025 року, визнано незаконним та скасовано наказ № 32-к/тр від 12.08.2022, поновлено ОСОБА_3 на посаді вчителя фізичної культури з 14.08.2022, стягнуто з Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 175 521,20 грн та судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.
На виконання вказаного рішення Відділом освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради перераховано ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, а також сплачено судовий збір та єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
03 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора Дорогинської гімназії Томашівської сільської ради за власним бажанням (наказ № 38 від 30.09.2022).
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався ст. 134, 237 КЗпП України, ст. 1172 ЦК України та виходив з того, що відповідач як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Томашівської сільської ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідач, видавши наказ про звільнення ОСОБА_3 , допустила порушення трудового законодавства, що призвело до виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому суд першої інстанції не надав оцінки доводам позивача, викладеним у позові щодо дотримання річного строку звернення до суду, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України.
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.
Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2024 року у справі № 211/447/23 (провадження № 61-14467св24), річний строк для звернення роботодавця до суду з позовом про стягнення майнової шкоди з працівника обчислюється з дня її виявлення. Якщо шкоду встановлено актом інвентаризації, ревізії або перевірки, днем виявлення вважається день підписання відповідного документа. Наявність кримінального провадження щодо працівника не впливає на юридичну силу таких актів і не зупиняє перебіг річного строку.
У вказаній постанові Верховний Суд також зазначив, що реєстрація в ЄРДР повідомлення про кримінальне правопорушення, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, день ухвалення вироку чи ухвали суду за правилами КК України щодо відповідача не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи актів, висновків та інших документів, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов`язків.
У справі, що переглядається, позивач у позовній заяві зазначив, що днем виявлення заподіяної працівником шкоди є 20 листопада 2024 року - дата отримання повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з таким визначенням дня виявлення шкоди, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2023 року у справі № 381/3004/23 визнано незаконним та скасовано наказ № 32-к/тр від 12.08.2022, поновлено ОСОБА_3 на посаді та стягнуто з Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2023 року залишено без змін. Саме з цієї дати - 06 листопада 2024 року - рішення суду першої інстанції набрало законної сили, а встановлені ним обставини щодо незаконності звільнення ОСОБА_3 та необхідності виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу стали остаточно встановленими.
Отже, саме з 06 листопада 2024 року у позивача виникло право на відшкодування шкоди з винної службової особи, оскільки саме з цього моменту факт заподіяння шкоди та її розмір були остаточно встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Посилання позивача на те, що днем виявлення шкоди слід вважати дату отримання повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року (20 листопада 2024 року), колегія суддів оцінює критично, оскільки чинне законодавство не пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з датою отримання копії повного тексту судового рішення. Днем виявлення шкоди є день, коли уповноважена особа довідалася або могла довідатися про порушення права, тобто про наявність шкоди та її розмір. При цьому датою виявлення шкоди слід вважати саме дату ухвалення судового рішення, яким встановлено факт заподіяння шкоди, а не дату отримання його повного тексту.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення і отримання повного тексту рішення суду на це не впливає.
Таким чином, річний строк звернення до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди з працівника, встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України, розпочався 06 листопада 2024 року та сплив 06 листопада 2025 року.
Позовну заяву Томашівської сільської ради подано до суду 13 листопада 2025 року, тобто з пропуском річного строку звернення до суду, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України, оскільки на момент подання позову минуло більше ніж один рік з дня виявлення шкоди.
Отже, оскільки позивач пропустив встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України річний строк звернення до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позовних вимог Томашівської сільської ради слід відмовити саме з підстави пропуску цього строку.
При цьому колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, не надав оцінки доводам відповідача про пропуск позивачем річного строку звернення до суду та не застосував наслідків його пропуску, що є порушенням норм матеріального права та підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2026 року - задовольнити частково.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2026 року - скасувати.
У позові Томашівської сільської ради до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, - відмовити.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з Томашівської сільської ради на користь ОСОБА_1 3872, 27 грн
Дані сторін: позивач Томашівська сільська рада, адреса вул. Перемоги, 9, с. Томашівка, Фастівський р-н, Київська обл., 08510 ЄДРПОУ 04359991;
відповідач ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено 16.09.2026 р.

Головуючий: Судді: