ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року
м. Київ

справа № 404/9543/23
провадження № 61-6473св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року та додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року у складі колегії суддів: Чельнік О. І., Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120, площею 0,0368 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка утворена в результаті поділу 06 липня 2020 року земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:05:056:0094 площею 0,0700 га. 

Право власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером 3510100000:05:056:0094 площею 0,0700 га (у тому числі земельну ділянку з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120, площею 0,0368 га) підтверджується договором дарування від 01 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Потьомкіною І. А., номер в реєстрі 338, а також технічною документацією із землеустрою, розробленою ФОП ОСОБА_3 , щодо поділу земельної ділянки, загальною площею 0,0700 га, кадастровий номер 3510100000:05:056:0094. Разом з тим, земельна ділянка з кадастровим номером 3510100000:05:056:0002 площею 0,0403 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності відповідачу на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 серпня 2011 року у справі № 2-3953/11, відповідно до якої ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок, та яка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 020894 від 09 грудня 2003 року належить ОСОБА_1 , а саме земельну ділянку з кадастровим номером 3510100000:05:056:0002. Ухвала суду набрала законної сили 16 серпня 2011 року.

Земельна ділянка позивача із кадастровим номером 3510100000:05:056:0120 площею 0,0368 га межує із земельною ділянкою відповідача з кадастровим номером 3510100000:05:056:0002, площею 0,0403 га. Суміжне розташування вказаних земельних ділянок підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12 жовтня 2023 року № НВ-9929782492023, від 13 жовтня 2023 року № НВ-9929814602023 та додатком № 1 до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, що міститься в технічній документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Згідно з витягом із Державного земельного кадастру від 12 жовтня 2023 року № НВ-9929782492023 про земельну ділянку із кадастровим номером 3510100000:05:056:0120 ця земельна ділянка від точки «Б» до точки «В» межує із суміжною з нею земельною ділянкою з кадастровим номером 3510100000:05:056:0002. Разом з тим, витягом з Державного земельного кадастру від 13 жовтня 2023 року №НВ-9929814602023 встановлено, що земельна ділянка із кадастровим номером 3510100000:05:056:0002 від точки «Д» то точки «А» межує із земельною ділянкою з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120.

На початку серпня 2023 року відповідачем побудований металевий паркан, який фактично розміщено на частині земельної ділянки позивача, а саме земельній ділянці з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120 площею 0,0368 га. При цьому відповідачем закріплено її впритул до будинку позивача.

За зверненням позивача сертифікованим інженером-землевпорядником (ФОП ОСОБА_4 ) складено акт виносу меж земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120 в натурі (на місцевості), яким встановлено, що побудований відповідачем паркан фактично розміщений на земельній ділянці, яка належить позивачу, а саме заступи становлять 0,59 метра, 0,80 метра, 0,74 метра від межі крайніх точок земельної ділянки, які внесені до системи Державного земельного кадастру. Вказаний металевий паркан розміщений поза поворотними точками № 2, № 3 в межах земельної ділянки, що належить позивачу, що свідчить про фактичне зменшення площі суміжної земельної ділянки позивача. Розташування паркану на земельній ділянці позивача свідчить про порушення межових знаків, що створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні таким об`єктом нерухомого майна, унеможливлює належну реалізацію ним своїх прав та свобод, як власника земельної ділянки. Для усунення цих порушень позивач неодноразово усно звертався до відповідача з проханням усунути створені ним перешкоди шляхом перенесення паркану з території земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120 на територію земельної ділянки відповідача. Однак, відповідач на усні вимоги позивача щодо усунення вказаних порушень не реагує. Позивач для ефективного захисту і реального поновлення своїх порушених прав змушений звернутися до суду з позовною заявою.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120 площею 0,0368 га, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 власними силами та за свій рахунок демонтувати встановлений ним паркан на земельній ділянці з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120 площею 0,0368 га.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Рішенням Фортечного районного суду міста Кропивницького від 02 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції визнав недоведеними обставини порушення прав позивача, як власника земельної ділянки, відповідачем, як суміжним землекористувачем.
Додатковим рішенням Фортечного районного суду міста Кропивницького від 05 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Пузира В.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення.
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_5 , задоволено.
Рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 02 жовтня 2025 року та додаткове рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 05 листопада 2025 року скасовано та ухвалено нове.
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120 площею 0,0368 га шляхом зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати за свій рахунок встановлений ним паркан на земельній ділянці з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120 площею 0,0368 га.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2 684,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 28 432,34 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи у розмірі 18 932,00 грн.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, у тому числі, висновок експерта за результатами проведення судової земельної-технічної експертизи від 08 травня 2025 року № 351/24-27, давши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що позивач довів належними та допустимими доказами факт порушення його прав, як власника земельної ділянки, розташування спірного металевого паркану, з порушенням меж суміжної земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Додатковою постановою Кропивницького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пузир В. О., задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 161,75 грн.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У травні 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року та додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 599/340/16-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 910/91/20, від 22 вересня 2021 року у справі № 916/798/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також, вказує на порушення норм процесуального права, що виразилось у неналежній оцінці судами попередніх інстанцій доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем створюються перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача, як і того, що права позивача порушуються саме діями відповідача.

Заявник вважає висновок земельно-технічної експертизи від 08 травня 2025 року № 351/24-27 не підтверджує факт порушення меж земельних ділянок, самовільного зайняття земельної ділянки чи невідповідності розташування металевого паркану правовстановлюючим документам, оскільки експерт прямо зазначив про неможливість встановлення таких обставин через відсутність необхідних вихідних даних. 

З огляду на викладене, вважає висновки апеляційного суду про наявність підстав для застосування статті 391 ЦК України є передчасними та такими, що ґрунтуються на припущеннях, а не на належних і допустимих доказах.

Крім того, відповідач посилається на порушення його права на участь у судовому засіданні та реалізацію його процесуальних прав у зв`язку з проходженням військової служби.

Зокрема, зазначає, що він намагався забезпечити належний захист своїх прав та інтересів шляхом укладення договору з адвокатом для представництва його інтересів у суді першої інстанції. Однак, у подальшому зазначений договір був розірваний, а через проходження заявником військової служби та обмеженою можливістю комунікації не мав можливості оперативно укласти новий договір про правничу допомогу, відповідно і реалізувати свої процесуальні права.

У червні 2026 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» подав заяву про зупинення виконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року та додаткової постанови Кропивницького апеляційного суду до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

У червні 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Науменко І. Ф., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_2 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з Фортечного районного суду міста Кропивницького матеріали справи № 404/9543/23.

17 червня 2026 року матеріали справи № 404/9543/23 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2026 року заяву ОСОБА_2 про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень задоволено. Зупинено виконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року та додаткової постанови Кропивницького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, до закінчення касаційного перегляду справи.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 серпня 2011 року у справі № 2-3953/11 визнано мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, згідно з якою вони домовились між собою, що за цією мировою угодою ОСОБА_1 визнає позовні вимоги у повному обсязі та передає у власність ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 27 квітня 2011 року, а також земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 020894 від 09 грудня 2003 року, та визнає за позивачем право власності на вказане майно. ОСОБА_2 згідно з умовами мирової угоди приймає в рахунок погашення боргу у свою власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок АДРЕСА_3 (т. 1, а. с. 26).

У 2018 році Колективним підприємством «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , Колективним підприємством «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0403 га (т. 1, а. с.35-36).

Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13 жовтня 2023 року № НВ-9929814602023 убачається, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:05:056:0002 площею 0,0403 га, місцезнаходження якої: АДРЕСА_2 , за категорією земель: землі житлової та громадської забудови, з цільовим призначенням: 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), здійснена 25 червня 2018 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 11 травня 2018 року (т. 1, а. с.29).

Згідно з актом виносу меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , межі земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0368 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) закріплені в натурі (на місцевості) та описано фактичне розташування огорожі, встановленої суміжним землевласником - відповідачем по справі, на частині земельної ділянки позивача, при цьому заступи становлять 0,59 м, 0,8 м, 0,74 м від межі крайніх точок земельної ділянки, які внесені до системи Державного земельного кадастру, поза поворотними точками № 2 і № 3 (т. 1, а. с. 31-33).

Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 05 лютого 2024 року призначено земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Чи відповідає фактичне розташування металевого паркану, встановленого ОСОБА_2 , відносно меж земельних ділянок із кадастровими номерами 3510100000:05:056:0002 та 3510100000:05:056:0120 правовстановлюючим документам та технічній документації із землеустрою на дані земельні ділянки? Якщо ні, то в чому полягають невідповідності?» (т. 1, а. с.104-106).

Згідно з висновком експерта Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 08 травня 2025 року № 351/24-27 фактично металевий паркан розташований у межах земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120, що не відповідає її межам, вказаним у «Технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки ОСОБА_1 загальною площею 0,0700 га, - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ( код КВЦПЗ: 02.01) за адресою: АДРЕСА_1 » та проходить по її території в точках 20-19-18-17-16-15-14 з наступними промірами: від точки «20» до точки «19» довжиною 1,47 м; від точки «19» до точки «18» довжиною 3,03 м; від точки «18» до точки «17» довжиною 2,90 м; від точки «17» до точки «16» довжиною 3,00 м; від точки «16» до точки «15» довжиною 1,12 м; від точки «15» до точки «14» довжиною 3,24 м. Загальна довжина металевого паркану на території земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120 складає 14,76 м (1,47 м+3,03 м+2,90 м+3,00 м+1,12 м+3,24 м).

Відстань від точки 2 межі «Б-В» земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120 до точки «20» металевого паркану складає 0,51 м.

Відстань від межі «Б-В» земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120: до точки «19» металевого паркану складає 0,50 м; до точки «18» металевого паркану складає 0,56 м; до точки «17» металевого паркану складає 0,58 м; до точки «16» металевого паркану складає 0,71 м; до точки «15» металевого паркану складає 0,73 м; до точки «14» металевого паркану складає 0,71 м.

Координати поворотних точок металевого паркану в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120: точка «20» -Х=5370026.7675; У=4279932.9952. Точка «19» -Х=5370026.762; У=4279934.464. Точка «18»-Х=5370026.691; У=4279937.497. Точка «17»-Х=5370026.648; У=4279940.400. Точка «16»-Х=5370026.495; У=4279943.400. Точка «15»-Х=5370026.469; У=4279944.522. Точка «14» -Х = 5370026.469; У=4279947.759.

Встановити, ким саме був встановлений металевий паркан експерту не надалося за можливе за відсутності достовірної інформації про зазначене.

Встановити, чи відповідає фактичне розташування металевого паркану відносно меж земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:05:056:0002 технічній документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0403 га (Код класифікації видів цільового призначення земель 02.02) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , експерту не надається можливим у зв`язку з відсутністю у наданих на дослідження матеріалах, у тому числі у вищезазначеній технічній документації даних для здійснення співставлення, зокрема координат поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:05:056:0002.

Встановити, чи відповідає фактичне розташування металевого паркану відносно меж земельних ділянок з кадастровими номерами 3510100000:05:056:0002 та 3510100000:05:056:0120 правовстановлюючим документам не надається можливим у зв`язку з відсутністю у правовстановлюючих документах даних для здійснення співставлення, зокрема поворотних точок меж зазначених земельних ділянок (т. 1, а. с.243-249).

Правове регулювання та мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частиною другою статті 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частини перша, друга статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України.

Згідно з вимогами статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
У частині першій статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

За положеннями частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, установленому законом.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, позивач, звертаючись до суду із цим позовом, просив усунути йому перешкоди у користуванні земельної ділянкою, з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120, площею 0,0368 га, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 за власні кошти демонтувати встановлений ним паркан на земельній ділянці з кадастровим номером 3510100000:05:056:0120, площею 0,0368 га.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, у тому числі, висновок експерта за результатами проведення судової земельної-технічної експертизи від 08 травня 2025 року № 351/24-27, давши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що позивач довів належними та допустимими доказами факт порушення його прав, як власника земельної ділянки, розташування спірного металевого паркану, з порушенням меж суміжної земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та відхиляє доводи касаційної скарги заявника про те, що висновки експерта за результатами проведення судової земельної-технічної експертизи від 08 травня 2025 року № 351/24-27 не відповідають обставинам справи, оскільки відповідач не був позбавлений права надати інший експертний висновок, або ж заявити у суді першої інстанції відповідне клопотання про призначення та проведення судової експертизи. Відповідачем не запропоновано жодної альтернативи вирішення спору з урахуванням інтересів суміжного землекористувача.

Частиною третьою статті 102 ЦПК України встановлено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Для підтвердження обставин, які безпосередньо стосуються предмета доказування у цій справі та мають значення для вирішення спору по суті, сторона має право надати докази. У зв`язку з цим сторона вправі подати до суду висновок експерта з урахуванням тієї обставини, що позивач не володіє спеціальними знаннями в цій галузі і самостійно надати суду відповідні висновки не має можливості, а це є суттєвим фактом для повного та всебічного розгляду справи.

У вказаній справі суд апеляційної інстанції, дотримуючись принципу змагальності сторін і не створюючи їм перешкод у доказуванні обставин, з урахуванням положень статті 12 ЦПК України, правомірно взяв до уваги висновок експерта за результатами проведення судової земельної-технічної експертизи від 08 травня 2025 року № 351/24-27та надав йому належну оцінку у сукупності з іншими поданими сторонами справи доказами.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Саме по собі посилання на справи з подібними правовідносинами, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм процесуального права. При цьому, питання щодо подібних правовідносин вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідача позбавлено можливості реалізувати його процесуальні права, зокрема, брати участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів Верховного Суду вважає необгрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Оскільки про розгляд справи відповідач повідомлявся шляхом направлення апеляційним судом відповідної повістки на адресу йогореєстрації:  АДРЕСА_4 , проте до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, а відтак наведені вище доводи касаційної скарги не можуть бути прийняті до уваги.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції через свого представника - адвоката Сюр Н. В. Доводи про те, що договір про надання правничої допомоги заявнику адвокатом Сюр Н. В. був розірваний, не підтверджуються належними доказами.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Доводи касаційних скарг про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає без задоволення касаційну скаргу  ОСОБА_2 , а постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року та додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року - без змін, оскільки доводи касаційної скарги їх законність та обґрунтованість не спростовують.

Щодо поновлення виконання судових рішень

Згідно із частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції
у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2026 року зупинено виконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року та додаткової постанови Кропивницького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, тому виконання судових рішень підлягає поновленню.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року та додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року та додаткової постанови Кропивницького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков	
	  	
	Р. А. Лідовець	
	  	
	Д. Д. Луспеник