ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року | | Справа № 914/2053/26

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Манюка П.Т., суддів Рима Т.Я. та Прядко О.В. розглянувши в порядку письмового провадження без виклику представників учасників справи матеріали
апеляційної скарги: | Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»
на ухвалу: | Господарського суду Львівської області від 14.07.2026 (суддя Бортник О.Ю.)
у справі: | № 914/2053/26,
за позовом: | Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», м. Львів,
до відповідача: | Приватного підприємства Виробничо-торгівельного підприємства «Фірма Старт», с. Щирець,
про: | стягнення 723 520, 27 грн

встановив:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (надалі – позивач, апелянт) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Приватного підприємства Виробничо-торгівельного підприємства «Фірма Старт» (надалі – відповідач) про стягнення 723 520, 27 грн.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.07.2026 позовну заяву у справі № 914/2053/26 повернуто позивачеві на підставі п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України).
Ухвала місцевого господарського суду від 14.07.2026 мотивована тим, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження повноважень директора Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» Калагурського Р.Б. на укладення від імені товариства договору про надання правничої допомоги. Зокрема, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у період укладення договору Калагурський Р.Б. не був керівником товариства, а доказів надання йому повноважень діяти від імені товариства матеріали справи не містять. Водночас позивачем не подано довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 12.12.2025 № 5720 та Положення про Львівську філію ТзОВ «Газорозподільні мережі України», які зазначені в довіреності від 06.01.2026 та які б підтверджували відповідні повноваження Калагурського Р.Б.
У зв`язку з цим суд зазначив про відсутність належного підтвердження повноважень адвоката Басика А.М., який діє на підставі зазначеного договору, на представництво інтересів товариства та підписання від його імені позовної заяви. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовну заяву підписано особою, повноваження якої належним чином не підтверджені.

Процесуальні дії апеляційного господарського суду у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2026 справу № 914/2053/26 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Манюка П.Т., суддів Рима Т.Я., Прядко О.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.07.2026, вирішено здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику представників в судове засідання, витребувано з Господарського суду Львівської області матеріали справи № 914/2053/26.
04.08.2026 до апеляційного суду надійшли матеріали справи № 914/2056/26.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Позивач не погодився з ухвалою місцевого господарського суду від 14.07.2026, оскаржив її в апеляційному порядку, оскільки вважає, що таку ухвалено із елементами надмірного формалізму.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що на підтвердження повноважень адвоката Басика А.М. на представництво інтересів позивача до позовної заяви було долучено довіреність від 06.01.2026, ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. При цьому апелянт посилається на те, що довіреність від 06.01.2026 посвідчена нотаріально, а в її тексті зазначено, що Калагурський Р.Б. діяв від імені товариства на підставі довіреності від 12.12.2025, посвідченої приватним нотаріусом за реєстровим № 5720, у порядку передоручення.
Апелянт вважає, що нотаріусом під час посвідчення довіреності від 06.01.2026 було перевірено особу, дієздатність та повноваження Калагурського Р.Б. на її підписання, а тому висновок місцевого господарського суду про непідтвердження його повноважень є безпідставним.
Крім того, апелянт посилається на положення частини четвертої статті 60 ГПК України та практику Великої Палати Верховного Суду, зокрема постанову від 16.07.2025 у справі № 990/215/24, відповідно до яких ордер є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката, а надання разом з ним договору про правничу допомогу законодавством не вимагається. У зв`язку з цим апелянт вважає, що ним подано всі необхідні документи для підтвердження повноважень адвоката на представництво інтересів позивача.
Також апелянт зазначає, що повернення позовної заяви у цьому випадку є проявом надмірного формалізму та порушує право на доступ до суду.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в межах установленого апеляційним судом строку не скористався, заперечень щодо відкриття апеляційного провадження у порядку ч. 2 ст. 262 ГПК України не надсилав.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумні строки розгляду справи судом.
Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.
Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Реалізація особою права на подання позову до суду здійснюється шляхом дотримання визначеної процесуальним законом процедури (порядку) захисту порушених прав, яка передбачає виконання чітких та передбачуваних вимог Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту позовної заяви, документів, які додаються до неї, недотримання яких має негативні наслідки для позивача, зокрема, передбачені частиною п`ятою статті 174 ГПК України.
За змістом частини другої статті 162 ГПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Отже, реалізація права на звернення до суду із позовом є процесуальною дією, яка має здійснюватися або самою особою у порядку самопредставництва, або її процесуальним представником. При цьому підписання та/або подання позовної заяви є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва.
Відповідно до приписів статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Частиною п`ятою статті 164 ГПК України передбачено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Згідно з частиною першою статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина третя статті 60 ГПК України).
Частиною першою статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
У господарському процесі повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (частина четверта статті 60 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, відповідно до вимог процесуального законодавства в господарському суді повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером. Договір про надання правової допомоги, на підтвердження повноважень представника, в господарських судах не є обов`язковим.
Судом встановлено, що 02.07.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Приватного підприємства Виробничо торгівельного підприємства «Фірма Старт» із вимогою про стягнення 723 520, 27 грн. Позовну заяву підписано представником позивача Басиком Андрієм Миколайовичем.
З додатків до вказаної позовної заяви вбачається, що на підтвердження своїх повноважень представником позивача Басиком Андрієм Миколайовичем було додано довіреність від 06.01.2026, видану в.о. директора Львівської філії ТзОВ «Газорозподільні мережі України» Калагурським Р.Б., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Басика А. М. від 05.04.2014 ЛВ № 000075) та копію ордеру на надання правничої допомоги від 02.01.2026 № 1435515. У вказаному ордері зазначено, що договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.07.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» залишено без руху та надано позивачеві п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху для усунення недоліків: подати суду договір від 06.06.2024 № 38ЛФ, на який він посилається як на підставу видачі ордеру адвокатом Басик А.М. 
Як встановлено апеляційним господарським судом, позивач на виконання вимог ухвали Господарського суду Львівської області від 07.07.2026 у встановлений судом строк подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучив копію договору про надання правової допомоги від 06.06.2024 № 38ЛФ/100-18494/109/2-24 та копію додаткової угоди № 3 від 23.05.2025 до цього договору. 
Отже, позивач виконав вимогу суду, зазначену в ухвалі від 07.07.2026, щодо усунення встановленого недоліку позовної заяви.
Місцевий господарський суд в ухвалі від 14.07.2026 встановив, що договір про надання правничої допомоги від 06.06.2024 № 38ЛФ/100-18494/109/2-24 підписаний в.о. директора Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» Романом Калагурським, а також довіреність від 06.01.2026, на підставі якої адвокат Басик А.М. здійснює представництво інтересів позивача, видана Романом Калагурським на підставі довіреності, посвідченої 12.12.2025 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу із реєстровим № 5720 у порядку передоручення. Водночас відповідної довіреності від 12.12.2025, на яку міститься посилання у довіреності від 06.01.2026, а також документів, зокрема Положення про Львівську філію, на підставі яких можливо було б встановити обсяг повноважень Романа Калагурського щодо вчинення відповідних дій від імені товариства, до матеріалів справи позивачем не долучено. 
Посилаючись на відсутність зазначених документів, суд першої інстанції виснував про неможливість дійти висновку про те, що позовна заява підписана належно уповноваженою на це особою, та, як наслідок, повернув позовну заяву від 02.07.2026 на підставі статті 174 ГПК України.
Відповідно до частин другої, третьої статті 244 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Довіреність представника повинна відповідати загальним вимогам, передбаченим цивільним законодавством, зокрема, статтею 247 ЦК України.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Відповідно до Глави 4 (Посвідчення довіреностей, припинення та скасування довіреностей), Розділу ІІ (Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій) Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: довіреність на вчинення правочину, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто довірителем, нотаріусом не посвідчується (п. 2.3); довіреність видана в порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню після подання основної довіреності, у якій застережене право на передоручення, або після подання доказів того, що представник за основною довіреністю примушений до цього обставинами для охорони інтересів особи, яка видала довіреність (пункт 5.1).
При перевірці цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи нотаріус зобов`язаний ознайомитися з її установчими документами, інформацією про таку особу, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і перевірити, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності (частина четверта статті 44 Закону України "Про нотаріат").
Апеляційний господарський суд проаналізувавши долучену позивачем довіреність від 06.01.2022, звертає увагу, що наявність відповідних повноважень у в.о. директора Львівської філії ТзОВ «Газорозподільні мережі України» щодо передоручення представнику Басику А.М. права підписання позовних заяв, посвідчення копій документів та інших прав, перевірена та підтверджена нотаріусом у встановленому законодавством порядку, про що зазначено у самому тексті вказаної довіреності.
Частина перша статті 174 ГПК України встановлює загальне правило, згідно з яким у випадку, якщо позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви суд першої інстанції постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Поряд з цим, відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.07.2020 у справі № 905/2203/19 та від 13.08.2021 у справі № 910/21107/20 зазначено, що процесуальний закон допускає дві форми поведінки суду у разі встановлення порушень/недоліків щодо особи/повноважень особи, яка підписала позовну заяву/заяву/скаргу тощо, а саме: залишення без руху позовної заяви/заяви/скарги із наданням заявнику строку для усунення відповідних недоліків або повернення цієї заяви.
З огляду на наведені положення процесуального закону, суд має залишити позовну заяву/заяву/скаргу без руху, відповідно до частини першої статті 174 ГПК України, у разі наявності у суду сумніву у достовірності, достатності та належності доказів стосовно повноважень особи, що її підписала, надавши заявнику строк для усунення відповідних недоліків.
У протилежному випадку, зокрема за відсутності доказів повноважень особи, що підписала позовну заяву/заяву/скаргу, у суду відсутні підстави для залишення її без руху відповідно до положень частини першої статті 174 ГПК України, а суддя у цьому випадку, відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 174 цього Кодексу, повертає позовну заяву і додані до неї документи.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 910/8486/21, від 16.02.2022 у справі № 910/9150/21/21, від 13.08.2021 у справі № 910/21107/20.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що обставини, на які послався місцевий господарський суд як на підставу для повернення позовної заяви, були встановлені ним лише під час вирішення питання про повернення позовної заяви та не були предметом вимог ухвали від 07.07.2026 про залишення позовної заяви без руху.
Водночас аналіз наведених обставин свідчить про те, що, повертаючи позовну заяву на підставі пункту 1 частини 5 статті 174 ГПК України, суд першої інстанції фактично мав сумнів щодо достатності наданих доказів на підтвердження повноважень представника через брак доказів повноважень в.о. директора Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» Калагурського Романа на видачу довіреності на представництво інтересів товариства Басику А.М. в порядку передоручення.
Позивач не був зобов`язаний надавати суду інші документи на підтвердження повноважень особи, яка уклала з адвокатом договір про надання правничої допомоги, оскільки вимога про їх подання в ухвалі від 07.07.2026 про залишення позовної заяви без руху перед позивачем не ставилася.
Саме по собі виникнення у суду сумнівів щодо обсягу чи належності повноважень осіб, які діяли від імені юридичної особи, не може автоматично зумовлювати повернення позовної заяви без надання позивачеві можливості усунути відповідні недоліки чи подати додаткові докази. За наявності таких сумнівів суд мав з`ясувати відповідні обставини та, за необхідності, витребувати в позивача додаткові документи на їх підтвердження в ухвалі про залишення позовної заяви без руху або в ухвалі про відкриття провадження у справі. У випадку відкриття провадження у справі та неподання позивачем витребуваних документів щодо повноважень особи яка підписала позовну заяву, суд не позбавлений права залишити позов без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 статті 226 ГПК України.
Відтак, оскільки позивач належним чином виконав вимоги ухвали суду від 07.07.2026 про залишення позовної заяви без руху, а обставини, покладені в основу оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви, не були визначені судом як недоліки позовної заяви та не ставилися перед позивачем як такі, що підлягають усуненню, висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для повернення позовної заяви за пунктом 1 частини п`ятої статті 174 ГПК України є передчасним.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що позбавлення позивача можливості усунути недоліки, які місцевий господарський суд встановив лише під час вирішення питання про повернення позовної заяви, не відповідає вимогам статті 174 ГПК України та порушує передбачений цією нормою процесуальний механізм надання заявнику можливості виправити недоліки поданої ним позовної заяви.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищенаведене, в ході здійснення апеляційного провадження у цій справі доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, що є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Статтею 280 ГПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Підсумовуючи усе вищенаведене, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що місцевим господарським судом порушено норми процесуального права, відтак вимоги апеляційної скарги слід задоволити, а оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції.

Судові витрати.
З врахуванням положень ст. 129 ГПК України, апеляційний суд не вирішує питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, оскільки не вирішує спір по суті. Такий (судовий збір) підлягає розподілу за наслідками розгляду заяви Господарським судом Львівської області.

Керуючись, ст. ст. 129, 269, 270, 275, 280 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд, 

постановив:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» від 27.07.2026 задоволити.
2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.07.2026 у справі № 914/2053/26 - скасувати. 
3. Справу № 914/2053/26 направити до Господарського суду Львівської області.
4. Постанова набирає законної сили з дня її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду згідно зі ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2026 року.

Головуючий суддя Манюк П.Т.

Суддя Прядко О.В.

Суддя Рим Т.Я.