УХВАЛА

10 вересня 2026 року 
м. Київ

справа №990/254/26
адміністративне провадження №Зі/990/145/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Бучик А.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Жука А.В., Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р. від участі у розгляді справи № 990/254/26 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконною та скасування постанови Президії Верховної Ради УРСР від 25 червня 1975 року №3961-VIII, 
ВСТАНОВИВ:
22 червня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Верховної Ради України, у якому просить визнати незаконною та скасувати в повному обсязі постанову Президії Верховної Ради УРСР від 25 червня 1975 року №3961-VIII про увільнення ОСОБА_1 від обов`язків народного судді Долинського районного суду як такого, що скомпрометував себе, з часу її прийняття 25 червня 1975 року.
Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2026 року позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано строк 10 (десять) днів з моменту отримання цієї ухвали, протягом якого позивач має усунути указані недоліки, шляхом подання до Суду:
- уточненої позовної заяви та її копії для відповідача, у якій уточнити предмет спору, зміст позовних вимог, їх нормативне обґрунтування, викласти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та навести докази, які ці обставини підтверджують (з наданням їх суду);
- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав пропуску такого строку та поданням доказів їх поважності.
22 липня 2026 року до Верховного Суду надійшла уточнена позовна заява з додатками. При перевірці указаної позовної заяви та доданих документів суддя-доповідач установив, що одним із додатків є заява про відвід колегії суддів у цій справі, яка не зареєстрована в установленому порядку.
02 вересня 2026 року заяву про відвід колегії суддів у складі судді-доповідача Жука А.В., суддів Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р. зареєстровано та передано судді-доповідачу.
У своїй заяві позивач зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2026 року Суд, окрім вирішення процесуального питання про залишення позову без руху, надав відповідачу правничу консультацію, зазначивши, що в оскаржувану постанову Президії ВР УРСР від 25 червня 1975 року внесено зміни Постановою ВРУ від 06 квітня 1992 року. 
Позивач вважає, що такими діями колегія суддів дала привід відповідачу перекласти відповідальність на іншого відповідача і тим самим створити тяганину у розгляді справи.
Зауважує, що колегія суддів висловила сумнів стосовно законності оскаржуваної постанови, що може бути взято до уваги Судом при вирішенні справи по суті заявленого позову.
Підставою для відводу суддів позивач указав пункт 1 частини першої статті 36 КАС України, відповідно до якого суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі.За наслідками вирішення питання про обґрунтованість заявленого відводу Верховний Суд постановив ухвалу від 09.09.2026, якою заяву ОСОБА_1. про відвід суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Жука А.В., Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р. від розгляду справи № 990/254/26 визнав необґрунтованою та передав останню для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому КАС України, для розгляду питання про відвід.
За наслідками автоматизованого розподілу судових справ заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, визначеної для розгляду цієї справи, передано на розгляд судді Бучик А.Ю.
Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.
Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про відвід суддів, суддя-доповідач виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.
Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із усталеною практикою Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Відповідно до правового висновку Європейського суду з прав людини, викладеного в рішеннях по справі "Ветштайн проти Швейцарії", "Білуха проти України", відповідно до якого безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. При вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Суд наголошує, що не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджені належними та допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю у зв`язку з розглядом певної справи, обставини, пов`язані з прийнятими судовими рішеннями.
Частина четверта статті 36 КАС України встановлює, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Твердження ОСОБА_1. про можливу упередженість та необ`єктивність колегії суддів ґрунтується лише на його припущеннях, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Тобто, доводи заявника здебільшого свідчать саме про незгоду сторони з ухвалою про залишення без руху позовної заяви від 29 червня 2026 року у цій справі, що у відповідності до положень частини четвертої статті 36 КАС України, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.
Інших підстав, які б свідчили про особисту упередженість колегії суддів або необ`єктивність під час розгляду справи № 990/254/26, заявником не наведено, а суддею не встановлено.
Таким чином, наведені заявником підстави для відводу колегії суддів у складі головуючого судді (судді - доповідача) Жука А.В., суддів - Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р. є необґрунтованими, оскільки вони не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності суддів, а матеріали заяви не містять доказів, які б містили належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості суддів.
Інших підстав, визначених статтею 36 чи статтею 37 КАС України, які б свідчили про особисту упередженість суддів або їх необ`єктивність під час розгляду справи позивач у своїй заяві не вказав, а Верховний Суд під час розгляду відповідної заяви таких підстав також не встановив.
З урахуванням зазначеного, заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді (судді - доповідача) Жука А.В., суддів - Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р. задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді (судді - доповідача) Жука А.В., суддів: Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р. від розгляду справи № 900/254/26 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконною та скасування постанови.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Бучик