Справа № 446/866/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2026року м. Кам`янка-Бузька
Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене 19.02.2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026141420000038, стосовно:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Товмач Кам`янка-Бузького району Львівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, одружений, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», в силу ст. 89 КК України не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05.06.2023 у справі № 446/1159/23, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімум доходів громадян, що становить 40800,00 грн. (сорок тисяч вісімсот гривень) з позбавленням права керування транспортним засобом терміном на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу, яке набрало законної сили.
Однак, ОСОБА_5 , вирішив умисно не виконувати зазначене судове рішення, що набрало законної сили, в частині позбавлення права керування транспортними засобами, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення його права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керування транспортними засобами.
Так,  ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи умисно, всупереч постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05.06.2023, яка набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, умисно керував транспортним засобом, а саме: 18 лютого 2026 року близько 15 години 04 хвилини керував автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 по вулиці Ярослава Мудрого поблизу будинку №6 в місті Кам`янка-Бузька Львівського району Львівської області, після чого був зупинений працівниками поліції: інспекторами сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області, 
Отже, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, а саме: умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Прокурор в судовому засіданні зазначила, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати його виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та враховуючи обставини вчинення правопорушення, його суспільну небезпечність, особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, добре характеризується за місцем проживання, в силу ст. 89 КК України не маючий судимості ( штраф за вироком від 12.02.2026 сплачений), призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Разом з цим, прокурор зауважив, що є пом`якшуючі обставини - щире каяття та активне сприяння розкритю злочина. Долю речових доказів просив вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, засуджував свій вчинок. Пояснив, що знав про винесення щодо нього постанови, якою його було позбавлено права керування транспортними засобами. Однак, 18.02.2026 керував транспортним засобом «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки виїхав з дому за дитиною, щоб зустріти її з маршрутки. Повертаючись додому був зупинений працівниками поліції. У вчиненому щиро розкаюється, готовий понести покарання, запропоноване прокурором, просить суворо його не карати.
Показання обвинуваченого послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, які ним не оспорювались, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження (надані показання обвинуваченим), за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. 
При цьому суд зважає на висновок Верховного Суду щодо застосування ст. 349 КПК, який полягає в тому, що повне визнання обвинуваченим вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому він обвинувачується, правових наслідків розгляду доказів за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК. (постанова ВС 02.02.2021року у справі №640/4713/19, провадження № 51-2155 км 20)
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, та письмових матеріалів щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 382 КК України, а саме: умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
В даній справі, суд, призначаючи покарання ОСОБА_5 при виборі заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.
До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Також суд враховує те, що обвинувачений усвідомлює про настання наслідків, які завдані кримінальним правопорушенням.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, а також обставин, що пом`якшують покарання, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, позитивну характеристику, те, що ОСОБА_5 в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку в лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовець, а тому на підставі встановлених судом конкретних обставин події, суд дійшов висновку, що останньому слід призначити покарання в межах санкції статті у виді штрафу.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів у майбутньому.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід не обирався. Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 100, 349, 368-371, 373-376, 392-395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті ) гривень 00 коп.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч.1 ст. 26 КВК України він зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу, а у разі несплати штрафу у вказані строки, суд за поданням уповноваженого органу з питань пробації розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавленням волі відповідно до закону. 
Речові докази: 
оптичний диск на якому містяться відеозаписи «01110@2026021817180410»,«01110@2026021817224610»,«01110@2026021817360010», «01110@2026021817515310», «01110@2026021817162410», «2026-02-18» з нагрудних камер та відеореєстратора працівників СРПП ВнП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області - залишити при матеріалах справи;
оптичний диск на якому містяться відеозаписи «01110@2026021817180410»,«01110@2026021817224610»,«01110@2026021817360010», «01110@2026021817515310», «01110@2026021817162410», «2026-02-18» з нагрудних камер та відеореєстратора працівників СРПП ВнП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області - залишити при матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з моменту його проголошення через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду.
Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1