Справа № 199/730/26
(2/199/2698/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

03.07.2026 року  Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі головуючого – судді Авраменка А.М.,
при секретарі судового засідання – Куземі О.Г.,

за участю: позивача – ОСОБА_1 ,
відповідача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – ОСОБА_3 ,
представника відповідача – ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради про визнання заяви нікчемною, визнання зарахування до навчального закладу у найкращих інтересах дитини, зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що позивач та спільна дочка сторін бажають змінити заклад освіти, виходячи із комфорту та якості освітніх послуг. За заявою позивача спільна дочка сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зарахована на навчання до КЗО СЗОШ №8 ДМР (у 2024 році перейменовано у Дніпровську гімназію №8 Дніпровської міської ради) до 1-Г класу. У зв`язку із міркуванням безпеки та незручним розкладом позивачем подано заяву про зміну форми навчання на дистанційну. У листопаді 2023 року дочка ОСОБА_5 виявила бажання проживати разом з батьком. У 2024-2025 роках дочка сторін та позивач зіткнулись з порушенням їх прав з боку Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради, а саме вимога хабаря, несправедливе оцінювання, низька якість освітніх послуг, булінг та цькування у чатах групи класу тощо. Звернення позивача до класного керівника, адміністрації навчального закладу результатів не принесли. Позивач звернувся до Державної служби якості освіти України, за наслідками чого була проведена позапланова інституційна перевірка діяльності навчального закладу. Дочка сторін забажала навчатись у іншому навчальному закладі і за допомогою позивача обрала для навчання дистанційну форму навчання у освітньому центрі «Оптіма». Позивач вказує, що саме він завжди опікувався навчанням дочки. У момент початку процедури переводу дитини сторін у інший навчальний заклад, а саме 05 серпня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подала заяву із забороною віддавати особову справу здобувача освіти. Позивач стверджує, що мати дитини діє проти інтересів дитини із власних корисних міркувань. За даними Всеукраїнського галузево-аналітичного центру ТОВ «Центр освіти «Оптіма» займає другу позицію у регіональному рейтингу серед українських підприємств освітньої галузі, за даними онлайн ресурсу національного рейтингу закладів освіти – 6 позицію, в той час як Дніпровська гімназія №8 Дніпровської міської ради – 1745 позицію. Крім того Дніпровська гімназія №8 Дніпровської міської ради не надає повну середню освіту, не може забезпечити навчання згідно державних стандартів якості освіти. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд: визнати заяву відповідача ОСОБА_2 від 05 серпня 2025 року про заборону видавати особову справу перешкодою у вихованні – нікчемною, що не відповідає інтересам дитини сторін та чинному законодавству: визнати зарахування спільної дитини сторін до ТОВ «Центр освіти «Оптіма» у найкращих інтересах дитини та не потребує згоди матері дитини; зобов`язати Дніпровську гімназію №8 Дніпровської міської ради видати особову справу на спільну дитину сторін на руки позивачу. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача ОСОБА_2 .
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 12 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 17 червня 2026 року, постановленою без складення окремого документу, підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у ньому підстав та обставин.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав їх недоведеності та необґрунтованості, а також не відповідності інтересам дитини. Правом на подання відзиву не скористалась.
Представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 в судовому також проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості, недоведеності, невідповідності інтересам дитини.
Представник відповідача Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради в судовому засіданні в ході розгляду справи позовні вимоги, спрямовані проти зазначеного відповідача, не підтримала, заперечила заявлені позивачем недоліки в роботі та у наданні освіти зазначеним навчальним закладом.
За таких обставин, керуючись нормами ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наведеної явки учасників справи та наявних матеріалів справи.
Вислухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, з`ясувавши думку дитини, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач в період з 06 червня 2015 року по 09 травня 2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2024 року у справі №199/9361/23.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_5 , батьками якої є позивач та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Також судом встановлено, що спільна дитина сторін здобула початкову освіту у КЗО «СЗШ №8» ДМР, що підтверджується копією відповідного свідоцтва.
На підставі заяви позивача від 25 травня 2020 року спільна дитина сторін ОСОБА_5 зарахована до 1-го класу КЗО «СЗШ №8» ДМР, продовжує навчатись у зазначеному навчальному закладі дотепер, характеризується за місцем навчання позитивно. Наразі навчальний заклад має назву Дніпровська гімназія №8 Дніпровської міської ради. Викладене підтверджується копією заяви про зарахування до закладу освіти, копією довідки, копією характеристики, визнано сторонами в ході розгляду справи.
28 грудня 2023 року між відділом ДМЦСС в Амур-Нижньодніпровському районі міста, як надавачем соціальних послуг, та позивачем, як отримувачем соціальних послуг, укладено договір про надання соціальної послуги соціального супроводу. Предметом договору є надання соціальних послуг – соціального супроводу (п.1.1, 3.1 договору) в період з 29 грудня 2023 року по 28 червня 2024 року (п.7.1 договору). Копія договору наявна в матеріалах справи.
21 серпня 2024 року позивач звернувся до КЗО «СЗШ №8» ДМР із заявою про організацію спільній дочці сторін освітнього процесу за дистанційною формою навчання («онлайн») з 01 вересня 2024 року. Копія заяви наявна в матеріалах справи.
29 лютого 2024 року, 16 жовтня 2024 року між позивачем, як зберігачем, та відповідачем Дніпровська гімназія №8 Дніпровської міської ради, як поклажодавцем, укладено договори зберігання – ноутбуку, необхідного для організації дистанційного навчання дитини сторін. Копії договорів та актів приймання-передачі майна наявні в матеріалах справи.
18 вересня 2024 року позивачем складено заяву на ім`я директора Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради, в якій позивач просив роз`яснити вчителю предмету «фізична культура» ОСОБА_6 діючи норми законодавства, не допускати у навчальному процесі питань, які здобувачі освіти не вирішують і за які не несуть відповідальності. В тексті заяви позивач посилається на протизаконність та протиправність вимоги вказаного вчителя до здобувачів освіти 5-В класу (на дистанційній формі навчання) про надання довідки «Руф`є» для отримання оцінок на онлайн уроках із вказаного предмету. Копія заяви наявна в матеріалах справи.
04 жовтня 2024 року позивачем складено скаргу на ім`я директора Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради, в якій позивач вимагав: привести заповнювання електронного журналу в онлайн-ресурсі НовіЗнання (nz.ua) згідно вимог, що надано в «Інструкції з ведення класного журналу 5-11 (12)-х класів загальноосвітніх навчальних закладів», що затверджена наказом Міністерства освіти і науки України від 03 червня 2008 року №496; затвердити та оприлюднити інструкцію з завданнями та виконання класних та домашніх завдань за допомогою електронного журналу учасниками освітнього процесу на офіційному сайті навчального закладу. У своїй скарзі позивач вказав на: постійне зазначення одночасно двох домашніх завдань з предмету «Інтегрований курс історії та громадянської освіти»; незрозумілість домашнього завдання з предмету «Англійська мова», висловив незгоду з оцінкою «1» за даним предметом за домашнє завдання, використання вчителем навального матеріалу з рекламою, відмову класного керівника надати телефон вчителя англійської; постійне вказування двох різних домашніх завдань з предмету «Зарубіжна література»; конфлікт позивача з класним керівником ОСОБА_7 під час батьківських зборів 12 вересня 2024 року; постійні зміни умов домашнього завдання з предмету «Українська мова» та вибіркову перевірку домашнього завдання, незгоду із оцінкою та перевіркою домашнього завдання дочки позивача. Копія скарги наявна в матеріалах справи.
У відповідь на вищевказану скаргу Дніпровською гімназією №8 Дніпровської міської ради своїм листом від 23 жовтня 2024 року за №261 надано позивачу такі роз`яснення: було виявлено поодинокі випадки подвійного домашнього завдання, внаслідок чого розроблено інструкцію для педагогічних працівників та проведено нараду з метою уникнення таких випадків у майбутньому; оформлення записів з англійської мови в класному журналі ведеться відповідно до вимог Інструкції з ведення класного журналу; у безкоштовному доступі наявний робочий зошит з англійської мови, що містить лише один розділ, тому вчителем придбано повну версію і надано можливість користуватись ним без реклами; 18 вересня 2024 року дитина сторін ОСОБА_5 під час перевірки домашнього завдання з англійської мови на вимогу вчителя прочитати та перекласти текст відмовилась, посилаючись на неготовність до уроку, внаслідок чого була поставлена оцінка 1. Враховуючи, що така оцінка була проставлена неправильно, оскільки результати освітньої/навчальної діяльності здобувача освіти відсутні, то вказана оцінка буде замінена на «н/о» (немає оцінки); жодним нормативним документом не передбачено частоту та періодичність опитування здобувачів освіти; справедливість вимоги використання синонімів у творі художньо стилю, використання ученицею ОСОБА_5 у творі типу мовлення – розповіді, а не опису, а отже і правильність оцінки за твір-опис; домашнє завдання задається не для батьків, а для учнів, умови та строки виконання домашнього завдання викладає вчитель під час уроку, а в журналі стисло записує зміст домашнього завдання. У разі виникнення питань щодо домашнього завдання після уроку існує можливість написати вчителеві через сайт «Нові Знання»; в діях класного керівника 5-В класу ОСОБА_7 адміністрація гімназії не знайшла ознак булінгу, фальсифікації, хабарництва, необ`єктивного оцінювання та (або) створення перешкод для проходження оцінювання. Відсутність таких дій або навість їхніх ознак підтверджують і батьки інших здобувачів освіти. Копія листа відповідача наявна в матеріалах справи.
У відповідь на звернення позивача щодо дозволу на фото- та відеозйомку неповнолітніх під час навчальних занять відповідачем Дніпровською гімназією №8 Дніпровської міської ради листом від 12 грудня 2024 року повідомлено, що батьки, як учасники освітнього процесу, можуть відвідувати навчальні заняття або бути присутніми на них, однак з метою дотримання прав інших учасників освітнього процесу таке відвідування має бути погоджене з адміністрацією закладу освіти. При цьому здійснення будь-якої зйомки фізичних осіб (учителів або учнів) має здійснюватися за їхньої згоди. Копія листа наявна в матеріалах справи.
16 квітня 2025 року позивачем складено адресовану директору Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради (копія директору Департаменту гуманітарної політики ДМР) вимогу, в якій позивач вимагав: припинити проведення протизаконних «класних годин» під час навчального часу; провести службове розслідування за порядком, що визначено у статуті гімназії із дотриманням усіх норм щодо фактів самоправства та булінгу. Копія вимоги з додатком у вигляді скріншоту з месенджеру наявна в матеріалах справи.
У відповідь на вказану вимогу Департаментом гуманітарної політики ДМР листом від 07 травня 2025 року спрямовано на адресу позивача лист Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради від 28 квітня 2025 року, в якому зазначено, що проведення виховних заходів, присвячених певним подіям (наведено перелік, зокрема – заходи з Дня Соборності та Свободи України, Міжнародного Дня пам`яті жертв Голокосту, Дня пам`яті Героїв Крут, Дня Героїв Небесної Сотні), під час освітнього процесу є не лише правомірним, але й не обхідним для виконання вимог законодавства у сфері освіти щодо національно-патріотичного виховання, формування громадянської свідомості та шанобливого ставлення до історичної спадщини України, інтеграція таких заходів в урочисту діяльність дозволяє ефективно використовувати навчальний час для досягнення виховних цілей. З приводу факту булінгу позивача з боку інших батьків, то комісією закладу освіти з розгляду випадків булінгу розглядаються факти булінгу по відношенню до учасників освітнього процесу, що вчиняються стосовно малолітньої/неповнолітньої особи та/або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу. Однак таких заяв не надходило, а розгляд конфліктних ситуацій між батьками здобувачів освіти не належить до компетенції адміністрації закладу освіти, внаслідок чого заявнику рекомендовано звернутись до Національної поліції України. В діях класного керівника 5-В класу ОСОБА_7 адміністрація гімназії не знайшла ознак булінгу, а також фактів його підтримки, у скрині переписки міститься подяка класного керівника батькам за підтримку та розуміння. Копії вказаних листів наявні в матеріалах справи.
18 вересня 2025 року позивачем складено адресовану директору Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради (копія директору Департаменту гуманітарної політики ДМР та Державній службі якості освіти України) вимогу, в який позивач вимагав: виправити оцінки здобувачів освіти 6-А класу 2025-2026 н.р. згідно наказом МОН; провести перевірку фактичних критеріїв та розрахунків оцінювання навчальних програм; притягнути винних у порушеннях до відповідальності (дисциплінарної та/або адміністративної). Підставою для вказаної вимоги стало проведення оцінювання за наслідками онлайн-тесту на уроці з предмету «Інтегрований курс історії та громадянської освіти» за 10-ти бальною шкалою, незгода позивача з отриманою його дочкою оцінкою. Дані обставини підтверджується копією вимоги та скріншоту.
У відповідь на вищевказану вимогу Департаментом гуманітарної політики ДМР листом від 22 жовтня 2025 року повідомлено позивача про те, що було рекомендовано додатково обговорити з педагогічними працівниками закладу питання дотримання рекомендацій Міністерства освіти і науки України щодо оцінювання результатів навчання здобувачів освіти відповідно до Державного стандарту базової середньої освіти та посилити контроль за веденням класних журналів. Тим ж листом на адресу позивача спрямовано лист Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради від 06 жовтня 2025 року, в якому вказаний відповідач повідомляє, що вчитель має академічну свободу в організації поточного формувального оцінювання та визначення критеріїв оцінки, це право використала вчитель предмету «Інтегрований курс історії та громадянської освіти» під час проведення тестування на платформі «Всеосвіта» 17 вересня 2025 року, встановивши максимальний бал за тест із 12 запитань 10 балів. 12 балів ставиться за високий рівень знань, умінь і навичок, що виходять за межі навчальної програми, глибоке розуміння матеріалу та здатність до творчого застосування знань, оцінка 11 балів вимагає глибокого розуміння та застосування знань у частково нестандартних ситуаціях. Запропонований текст не містив завдань на творче застосування знань або завдань підвищеної складності, перевіряв лише базові знання. Про критерії оцінювання вчитель повідомила учнів перед початком тесту. Додавання одного балу за виконане домашнє завдання є проявом педагогічної підтримки та заохочення, не суперечить принципам об`єктивного оцінювання. Таким чином загальна оцінка здобувачки освіти ОСОБА_5 становила 9 балів і складалась із 8 балів за тест та одного додаткового балу за домашнє завдання. За викладених обставин, враховуючи відсутність заяв від інших батьків здобувачів освіти, виправлення оцінок здійснено не буде. Вимогу позивача адміністрація навчального закладу розглядає як неправомірну, спрямовану на вимагання необ`єктивного підвищення оцінок шляхом безпідставних звинувачень. Копії листів наявні в матеріалах справи.
05 серпня 2025 року відповідачем ОСОБА_2 складено на ім`я директора Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради заяву, в якій заявник повідомляє про свою незгоду із можливим переведенням її дочки ОСОБА_5 до іншого закладу освіти, зазначає про наявність спору із позивачем щодо місця проживання дитини, який розглядається у суді. Також заявник у своїй заяві просить до моменту набрання рішенням суду у спорі щодо місця проживання дитини не віддавати документи її дитини, не переводити її в іншу школу, ніяких дій без погодження заявника не проводити. Копія заяви наявна в матеріалах справи.
Наявність спору між батьками ОСОБА_5 з приводу зміни останньою навчального закладу підтверджується також і звукозаписом розмови позивача та відповідача ОСОБА_2 , наявного у матеріалах справи.
12 серпня 2025 року позивачем складено та подано до Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради заяву, в який він повідомляє про небажання його дочки ОСОБА_8 отримувати освітні послуги у вказаного відповідача, повідомляє про обрання дочкою іншого навчального закладу, який готовий прийняти її на навчання, а тому позивач вимагає негайно видати йому на руки особову справу здобувача освіти ОСОБА_5 , попереджає, що відмова у цій вимозі буде розцінена як психологічне та економічне насильство щодо малолітньої дитини та завдає їй моральної шкоди, змусить позивача звертатись до правоохоронних органів та суду за ознаками злочину, передбаченими КК України. Копія вказаної заяви долучена до справи разом з копією довідки ТОВ «Центр освіти «Оптіма» від 05 серпня 2025 року, згідно якої ОСОБА_5 буде зарахована до 6 класу ТОВ «Центр освіти «Оптіма» за умови надання необхідних документів – особової справи.
25 серпня 2025 року позивачем складено заяву на ім`я директора Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради, яка отримана адресатом 27 серпня 2025 року. Цією заявою позивач вимагав від адресата до офіційного розірвання цивільно-правових відносин організувати для дочки ОСОБА_5 освітній процес за державною програмою «Нова українська школа» із додержанням норм законодавства за інституційною очною/змішаною формою навчання з 01 вересня 2025 року на 2025-2026 навчальний рік та перевести її у «Г» клас, з якого вона була переведена раніше. Копія заяви наявна в матеріалах справи.
08 січня 2026 року Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби якості освіти складено висновок про якість освітньої діяльності закладу освіти, внутрішню систему забезпечення якості освіти за результатами проведення позапланового інституційного аудиту закладу освіти – Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради. Згідно вказаного висновку оцінювання освітніх і управлінських процесів закладу освіти та внутрішньої системи забезпечення якості освіти проведено за чотирма напрямами, кожен з яких оцінено окремо, як і складові напрямів (вимоги/правила). Так, рівень освітньої діяльності за напрямом №1 «Освітнє середовище закладу освіти» оцінено загалом як достатній, за вимогою/правилом у складі напряму: 1.1. «Забезпечення здорових, безпечних і комфортних умов навчання та праці» – достатній; 1.2. «Створення освітнього середовища, вільного від будь-яких форм насильства та дискримінації» – достатній; 1.3. «Формування інклюзивного, розвивального та мотивуючого до навчання освітнього простору» – достатній. За напрямом №2 «Система оцінювання результатів навчання учнів» оцінено загалом як достатній, за вимогою/правилом у складі напряму: 2.1. «Наявність системи оцінювання результатів навчання учнів, яка забезпечує справедливе, неупереджене, об`єктивне та доброчесне оцінювання» – достатній; 2.2. «Систематичне відстеження результатів навчання кожного учня та надання йому (за потреби) підтримки в освітньому процесі» – достатній; 2.3. «Спрямованість системи оцінювання результатів навчання учнів на формування в учнів відповідальності за результатами свого навчання, здатності до самооцінювання» – достатній. За напрямом №3 «Педагогічна діяльність педагогічних працівників закладу освіти» оцінено загалом як достатній, за вимогою/правилом у складі напряму: 3.1. «Ефективність планування педагогічними працівниками своєї діяльності, використання сучасних освітніх підходів до організації освітнього процесу з метою формування ключових навичок компетентностей учнів» – достатній; 3.2. «Постійне підвищення професійного рівня і педагогічної майстерності педагогічних працівників» – високий; 3.3. «Налагодження співпраці з учнями, їх батьками, працівниками закладу освіти» – достатній; 3.4. «Організація педагогічної діяльності та навчання учнів на засадах академічної доброчесності» – вимагає покращення. За напрямом №4 «Управлінські процеси закладу освіти» оцінено загалом як достатній, за вимогою/правилом у складі напряму: 4.1. «Наявність стратегії розвитку та системи планування діяльності закладу, моніторинг виконання поставлених завдань» – достатній; 4.2. «Формування відносин довіри, прозорості, дотримання етичних норм» – високий; 4.3. «Ефективність кадрової політики та забезпечення можливостей для професійного розвитку педагогічних працівників» – достатній; 4.4. «Організація освітнього процесу на засадах людиноцентризму, прийняття управлінських рішень на основі конструктивної співпраці учасників освітнього процесу, взаємодії закладу освіти з місцевою громадою» – достатній; 4.5. «Формування та забезпечення реалізації політики академічної доброчесності» – достатній. За результатами інституційного аудиту зафіксовано позитивну динаміку окремих показників, що свідчить про послідовність управлінських рішень та системний характер роботи закладу освіти над підвищенням якості освітньої діяльності. Загалом у гімназії створено умови для функціонування та розвитку внутрішньої системи забезпечення якості освіти, яка використовується як інструмент аналізу та вдосконалення освітніх і управлінських процесів. Копія висновку разом з додатком наявна в матеріалах справи.
24 травня 2026 року позивачем складено адресовану Дніпровській гімназії №8 Дніпровської міської ради заяву про коригування підсумкових оцінок, в який позивач вимагав: перерахувати бали за отримання відповіді ОСОБА_5 з тесту «2026 р. Узагальнення знань з історії 6 клас»; привести результати тестування у 12 бальну шкалу; скоригувати відповідні оцінки у табелі дочки позивача. Заява мотивована незгодою позивача із максимально можливою оцінкою за тест, незгодою із отриманою дочкою позивача оцінкою, посиланням на помилки у завданнях та формі тесту. На вказану вимогу навчальним закладом було проведено перерахунок балів, оцінку змінено з 7 на 10. Викладені обставини підтверджуються копіями заяви, тестових запитань, відомостей та довідок про оцінки.
29 травня 2025 року на ім`я директора Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради Дрегою С.М. була складена заява із проханням розглянути питання про можливість зняти з неї навчального навантаження у 6-В класі з предмету «Англійська мова» у 2025-2026 навчальному році, внаслідок конфліктної ситуації з позивачем, булінгу з його боку. З приводу відмови вчителя, зокрема з історії, працювати у класі, де навчається дитина позивача та відповідача ОСОБА_2 , у батьків учнів того ж класу виникли зауваження до позивача, виник конфлікт. Викладене підтверджується копією заяви та копією переписки у месенджері за травень 2026 року.
Як встановлено судом в ході розгляду справи у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України спільна дитина позивача та відповідача ОСОБА_2 тривалий час не відвідує жодних гуртків та позакласних занять, має декількох друзів, з якими навчається разом у школі – Дніпровській гімназії №8 Дніпровської міської ради.
Також судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України встановлено, що Дніпровська гімназія №8 Дніпровської міської ради, де зараз навчається на очній денній формі навчання спільна дитина позивача та відповідача ОСОБА_2 , має найпростіше укриття, куди спускаються учні навчального закладу кожний раз при оголошенні повітряної тривоги. Аналогічне такому укриттю або більш надійне та зручне за місцем проживання позивача або за місцем проживання відповідача ОСОБА_2 відсутнє.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про повну загальну середню освіту», Закону України «Про освіту», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі – Конвенція про права дитини), Порядком зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 16 квітня 2018 року №367.
Так, за змістом ст.ст.7, 8 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини.
Нормою ст.53 Конституції України встановлено, що кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.
Статтею 6 Закону України «Про повну загальну середню освіту» визначено, що в Україні створюються рівні умови для здобуття повної загальної середньої освіти. Кожному забезпечується доступність та якість повної загальної середньої освіти. Кожному громадянину України, іншим особам, які перебувають в Україні на законних підставах, а також кожній дитині незалежно від підстав її перебування в Україні гарантується безоплатне здобуття у державних та комунальних закладах освіти повної загальної середньої освіти на кожному її рівні за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів один раз протягом життя.
Статтею 19 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на освіту. Держава гарантує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти в державних і комунальних закладах освіти; надання стипендій та пільг здобувачам освіти таких закладів у порядку, встановленому законодавством України. Держава забезпечує право на вибір навчального закладу і навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах.
Нормою ст.31 Закону України «Про повну загальну середню освіту» встановлено, що заклад загальної середньої освіти залежно від засновника може бути: державним – заснованим розпорядчим актом органу державної влади; комунальним – заснованим розпорядчим актом сільської, селищної, міської, районної, обласної ради; приватним – заснованим рішенням фізичної (фізичних) та/або юридичної (юридичних) особи (осіб) приватного права; корпоративним – заснованим шляхом укладення засновницького договору кількома засновниками різних форм власності на засадах публічно-приватного партнерства. Заклади загальної середньої освіти незалежно від форми власності мають рівні права і обов`язки у провадженні освітньої діяльності відповідно до законодавства.
Частиною 10 ст.5 Закону України «Про повну загальну середню освіту» передбачено, що приватні заклади освіти, що забезпечують здобуття повної загальної середньої освіти за кошти фізичних та/або юридичних осіб, мають право вільного вибору мови освітнього процесу (крім закладів освіти, що отримують публічні кошти) та зобов`язані забезпечити опанування учнями державної мови відповідно до державних стандартів.
За змістом ст.ст.31, 45 Закону України «Про повну загальну середню освіту» заклад освіти провадить освітню діяльність на певному рівні повної загальної середньої освіти за умови наявності відповідної ліцензії, виданої в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про повну загальну середню освіту» освітній процес у закладах освіти організовується відповідно до Закону України «Про освіту», цього Закону, інших актів законодавства, освітньої програми (освітніх програм) закладу освіти та спрямовується на виявлення та розвиток здібностей та обдарувань особистості, її індивідуальних здібностей, досягнення результатів навчання, прогресу в розвитку, зокрема формування і застосування відповідних компетентностей, визначених державними стандартами. На кожному рівні повної загальної середньої освіти освітній процес організовується в безпечному освітньому середовищі та здійснюється з урахуванням вікових особливостей, фізичного, психічного та інтелектуального розвитку дітей, їхніх особливих освітніх потреб.
Статтею 1 Закону України «Про повну загальну середню освіту» визначено, що безпечне освітнє середовище – сукупність умов у закладі освіти, що унеможливлюють заподіяння учасникам освітнього процесу фізичної, майнової та/або моральної шкоди, зокрема внаслідок недотримання вимог санітарних, протипожежних та/або будівельних норм і правил, законодавства щодо кібербезпеки, захисту персональних даних, безпеки харчових продуктів та/або надання неякісних послуг з харчування, шляхом фізичного та/або психологічного насильства, експлуатації, дискримінації за будь-якою ознакою, приниження честі, гідності, ділової репутації (булінг (цькування), поширення неправдивих відомостей тощо), пропаганди та/або агітації, у тому числі з використанням кіберпростору, а також унеможливлюють вживання на території закладу освіти алкогольних напоїв, тютюнових виробів, наркотичних засобів, психотропних речовин.
Нормою ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що булінг (цькування) – психологічне, фізичне, економічне чи сексуальне насильство, тобто будь-яке умисне діяння (дія або бездіяльність), у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, яке систематично вчиняється особою стосовно дитини, з якою вони є учасниками одного колективу, або дитиною стосовно іншого учасника одного колективу та яке порушує права, свободи, законні інтереси потерпілої особи та/або перешкоджає виконанню нею визначених законодавством обов`язків.
Згідно ст.11 Закону України «Про повну загальну середню освіту» заклад освіти розробляє та використовує в освітній діяльності одну освітню програму на кожному рівні (циклі) повної загальної середньої освіти або наскрізну освітню програму, розроблену для декількох рівнів освіти. Освітні програми приватних та корпоративних закладів освіти можуть містити (за рахунок власних надходжень) збільшену кількість навчальних предметів (інтегрованих курсів) та/або навчальних годин порівняно з відповідними типовими освітніми програмами, за умови дотримання вимог санітарного законодавства.
За змістом ст.ст.1, 44 Закону України «Про повну загальну середню освіту» визначено, що державні стандарти повної загальної середньої освіти – документи, що визначають загальні обсяги навчального навантаження здобувачів початкової, базової середньої, профільної середньої освіти, вимоги до їх компетентностей і до згрупованих за відповідними освітніми галузями обов`язкових результатів навчання, яких вони мають досягти на відповідному рівні повної загальної середньої освіти. Виконання державних стандартів початкової, базової і профільної загальної середньої освіти є обов`язковим для закладів освіти, що забезпечують здобуття освіти на відповідному рівні освіти.
Згідно ст.17 Закону України «Про повну загальну середню освіту» кожен учень має право на справедливе, неупереджене, об`єктивне, незалежне, недискримінаційне та доброчесне оцінювання результатів його навчання незалежно від виду та форми здобуття ним освіти.
Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частиною 3 ст.150 СК України батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ст.53 ч.1 Закону України «Про освіту» здобувачі освіти мають право, окрім іншого на індивідуальну освітню траєкторію, що реалізується, зокрема, через вільний вибір видів, форм і темпу здобуття освіти, закладів освіти і запропонованих ними освітніх програм, навчальних дисциплін та рівня їх складності, методів і засобів навчання.
Відповідно до ст.55 ч.ч.1, 2 Закону України «Про освіту» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини як особистості. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо освіти і розвитку дитини. Батьки здобувачів освіти мають право, окрім іншого, обирати заклад освіти, освітню програму, вид і форму здобуття дітьми відповідної освіти.
Частиною 2 ст.8 Закону України «Про повну загальну середню освіту» передбачено, що право дитини на здобуття початкової та базової середньої освіти у комунальному закладі освіти (його структурному підрозділі), за яким закріплена територія обслуговування, на якій проживає дитина, гарантується, що не обмежує право батьків дитини або особи, яка досягла повноліття, обирати інший заклад освіти відповідно до законодавства.
Частиною 4 ст.9 Закону України «Про повну загальну середню освіту» встановлено, що порядок зарахування, відрахування та переведення учнів до приватних і корпоративних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти визначається засновником (засновниками).
Нормою ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Положеннями ч.3 ст.171 СК України встановлено, що суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про прав дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини.
Способи захисту сімейних прав, які передбачені законом, визначені ч.2 ст.18 СК України.
За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц).
Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимоги, ґрунтуючи свою правову позицію та результат розгляду справи на наступному.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Наведені висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2023 року по справі №761/42030/21, від 11 грудня 2023 року по справі №607/20787/19.
Верховний Суд зазначає, що, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі №910/3907/18, від 09 лютого 2021 року у справі №381/622/17, від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (п.п.53-54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц, п.п.69-70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (п.8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року по справі №910/10784/16).
Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (п.6.21), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (п.54), від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 (п.99), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (п.76), від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 (п.6.56), від 25 січня 2022 року у справі №143/591/20 (п.8.46), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (п.155).
У §54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року по справі №712/11527/17.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року по справі №466/5767/18).
У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року по справі №654/4307/19 наведено, що відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.
Думка дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Ураховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20.
Думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанови Верховного Суду від 22 грудня 2021 року по справі №554/1124/20, від 13 липня 2022 року по справі №705/3040/18).
Стосовно обставин спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі та заявлених позовних вимог, то в ході розгляду справи було з`ясовано, що між позивачем та відповідачем Дніпровською гімназією №8 Дніпровської міської ради наразі існує тривалий конфлікт, що виник на ґрунті наявності у позивача низки претензій до якості освітнього процесу та правильності оцінювання спільної дитини позивача та відповідача ОСОБА_2 – малолітньої ОСОБА_5 з боку навчального закладу, в якому зараз начавлюється вказана дитина – Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради, також виник спір з таким навчальним закладом з приводу не видання позивачу особової справи на дитину для організації переведення дитини до іншого навчального закладу, а також спір між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 з приводу незгоди останньої на переведення їх спільної дитини до іншого навчального закладу з дистанційною (онлайн) формою навчання ТОВ «Центр освіти «Оптіма». За таких обставин позивачем заявлено три позовні вимоги.
Першою позовною вимогою, що заявлена позивачем, є визнання заяви відповідача ОСОБА_2 від 05 серпня 2025 року «Про заборону видавати особову справу» перешкодою у вихованні – нікчемною, що не відповідає найкращим інтересам дитини та чинному законодавству. Така позовна вимога не підлягає задоволенню як неефективний та неналежний спосіб захисту. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ (постанову Верховного Суду від 05 вересня 2022 року по справі №385/321/20). При цьому, як слідує зі змісту норм цивільного та сімейного законодавства, саме нікчемність, як фундаментальна правова категорія, має місце лише у випадках, коли це прямо передбачено законом, в іншому випадку має місце є оспорюваність правочину або іншого юридично значимого документу, акту, дії. Визнання правочину або іншого юридично значимого документу, акту, дії нікчемними не є належним способом захисту права чи інтересу позивача, натомість суд може лише констатувати у мотивувальній частині рішення суду таку нікчемність, а вже на підставі такого висновку застосувати належний та ефективний спосіб захисту. За таких обставин, а також оскільки заява відповідача ОСОБА_2 від 05 серпня 2025 року не є ані правочином, ані іншою юридично значимою дією, актом, які на підставі прямої норми закону з тих чи інших причин вважаються нікчемними, суд приходить до висновку про неможливість задоволення такої першої позовної вимоги позивача, а також неможливість надання оцінки такій заяві на предмет її нікчемності в мотивувальній частині рішення суду.
Другою позовною вимогою позивач просить суду визнати зарахування ОСОБА_5 до ТОВ «Центр освіти «Оптіма» у найкращих інтересах дитини та не потребує згоди її матері ОСОБА_2 . Таку позовну вимогу суд також оцінює як неефективний спосіб захисту, оскільки ця позовна вимога, навіть при її задоволенні, сама по собі не зумовлює захист чи відновлення прав та інтересів позивача, не зобов`язує інших осіб, зокрема відповідачів, вчинити чи утриматись від вчинення певних дій тощо.
Третьою позовною вимогою позивач просив зобов`язати відповідача Дніпровську гімназію №8 Дніпровської міської ради видати йому особову справу здобувача освіти ОСОБА_5 . Дана позовна вимога, яка і друга, мотивована необхідністю дотримання якнайкращих інтересів дитини – малолітньої ОСОБА_5 , оскільки теперішній заклад освіти, в якому дитини навчається, – Дніпровська гімназія №8 Дніпровської міської ради не забезпечує здобуття освіти належної якості, порушує права позивача та його дитини, в той час як обраний позивачем та дитиною інший навчальний заклад – ТОВ «Центр освіти «Оптіма» є одним із найкращих, за рейтингом знаходиться значно вище за Дніпровську гімназію №8 Дніпровської міської ради. Вирішуючи зазначену третю позовну вимогу, спираючись на наведені вище норми законодавства та правові позиції судів касаційної інстанції, суд виходить з того, що здобуття повної загальної середньої освіти за законом є обов`язковим, здобувач освіти, батьки дитини, як здобувача освіти, мають право на вибір навчального закладу для отримання повної загальної середньої освіти, зокрема на вибір приватного навчального закладу. Оскільки питання виховання, а отже і навчання, батьками вирішується спільно, то при неможливості досягнення згоди спір між батьками вирішується судом. Вирішення ж судом будь-якого сімейного спору має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, які в будь-якому разі переважають над інтересами та бажаннями будь-кого з батьків, предметом основної турботи та основним обов`язком яких і є забезпечення інтересів своєї дитини, підготовка дитини до самостійного життя, її соціалізація та освіта. За таких обставин, задоволення заявленої третьої позовної вимоги можливе у випадку доведення позивачем перед судом доцільності/необхідності та відповідності інтересам саме дитини переведення її до іншого навчального закладу, зокрема до приватного навчального закладу – ТОВ «Центр освіти «Оптіма». Таке переведення може бути доцільним, необхідним у випадку наявності вагомих підстав – негативного та/або позитивного характеру, зокрема таких, які зумовлюють неможливість подальшого продовження навчання дитини у поточному навчальному закладі внаслідок неналежної якості освітнього процесу, невідповідності його державним стандартами, незабезпечення закладом освіти безпечного освітнього середовища, зміною місця проживання дитини, внаслідок чого подальше відвідування поточного навчального закладу буде незручним для дитини, необхідністю розвитку здібностей та інших вимог дитини, які не в змозі задовольнити поточний навчальний заклад тощо. Тобто зміна начального закладу має завжди призводити до покращення становища дитини, в першу чергу для можливості здобуття нею якісної освіти. Цілком логічним, що для висновку про наявність вагомих підстав для переведенні дитини є порівняння умов навчання та здобуття освіти між поточних навчальним закладом та майбутнім, до якого позивач бажає перевести дитину.
Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач стверджує про неналежну якість освіти у Дніпровській гімназії №8 Дніпровської міської ради, порушення таким відповідачем прав та інтересів як дитини, так і самого позивача. В той же час, як слідує з результатів проведеного у січні 2026 року позапланового інституційного аудиту закладу освіти – Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради якість освітньої діяльності вказаного закладу освіти, внутрішня система забезпечення якості освіти за всіма чотирма напрями оцінки знаходиться на достатньому рівні, а отже відповідає нормам законодавства та задовольняє вимогам із здобуття загальної середньої освіти. Зауваження та заперечення позивача щодо якості освіти у навчальному закладі, порушення прав дитини свого повного та належного підтвердження, яке зумовлювало б необхідність зміни навчального закладу чи неможливість продовження навчання дитиною, не знайшли. Зокрема, залишився недоведеним заявлений позивачем факт булінгу (цькування) його дитини у школі. Щодо тверджень про булінг (цькування) самого позивача з боку батьків інших учнів, то таке твердження суд оцінює критично, не приймає до уваги як підставу для задоволення позову, оскільки наявність обопільної суперечки/конфлікту між позивачем та батьками інших учнів у вигляді переписки у батьківській групі у месенджері, не може оцінюватись як булінг.
Як зазначалось судом вище, предмет доказування у даній справі, має становити не лише неналежність умов навчання та здобуття освіти у поточному навчальному закладі, а й доведення, що новий навчальний заклад, до якого позивач має намір перевести дитину, забезпечить більш кращі умови та більш повне задоволення потреб дитини у здобутті загальної середньої освіти, розвиток її здібностей. Натомість, в підтвердження заявленого твердження, що обраний ним новий навчальний заклад ТОВ «Центр освіти «Оптіма» значно переважає поточний за якістю освітнього процесу, позивач подав суду лише копію частини рейтингової таблиці (списку) навчальних закладів, зі змісту якої неможливо встановити які критерії оцінювання навчальних закладів використовувались, суб`єкта, який здійснив таку оцінку, актуальність такої оцінки (дата проведення), а найголовніше – неможливо встановити умови, форму, стандарти, освітню програму навчання та здобуття освіти у ТОВ «Центр освіти «Оптіма», що, в свою чергу, унеможливлює належне порівняння такого навчального закладу із поточним на предмет якості та умов освітнього процесу. Відтак твердження позивача про те, що новий начальний заклад ТОВ «Центр освіти «Оптіма» буде забезпечувати кращі умови навчання аніж поточний – Дніпровська гімназія №8 Дніпровської міської ради залишились недоведеними.
Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення третьої позовної вимоги, оскільки позивачем не доведено, що зміна начального закладу дитиною буде відповідати в першу чергу інтересам самої дитини. Дана обставина є додатковою підставою, що унеможливлює задоволення і другої позовної вимоги.
Відмовляючи у задоволенні другої та третьої позовних вимог, суд також виходив із того, що як встановлено судом в ході розгляду справи малолітня ОСОБА_5 не відвідує жодного гуртку та/або позакласного заняття, коло її спілкування становлять члени її родини та однокласники, а також вчителі поточного навчального закладу. Малолітня ОСОБА_5 має декількох друзів, якими є її однокласники. Навчальний заклад наразі дитина відвідує переважно очно за денною формою навчання. В той же час, як вбачається з пояснень позивача, навчання у ТОВ «Центр освіти «Оптіма» здійснюється дистанційно (онлайн), без відвідування закладу освіти, тобто з фактичного місця проживання дитини. За таких обставин, враховуючи вік дитини, підготовка якої до самостійного життя є одним із головних завдань батьків, що зумовлює необхідність і соціалізації дитини, для чого їй необхідне постійне «живе» спілкування як з однолітками (не тільки близькими друзями), так і з людьми старшими за неї, що неможливо забезпечене у вузькому колі родини та за умов відсутності позашкільної активності дитини, суд приходить до висновку, що зміна поточного навчального закладу на інший із дистанційною (онлайн) формою навчання за наведених обставин не буде відповідати інтересам малолітньої ОСОБА_5 .
Крім того, як встановлено в ході розгляду справи, поточний навчальний заклад – Дніпровська гімназія №8 Дніпровської міської ради має в розпорядженні найпростіше укриття, куди наразі переміщуються учні навального закладу на період кожної повітряної тривоги задля забезпечення їх безпеки. Натомість, ані місце проживання позивача, ані відповідача ОСОБА_2 , де має відбуватись навчання у випадку переведення малолітньої ОСОБА_5 до ТОВ «Центр освіти «Оптіма», не обладнано аналогічним або більш надійним укриттям, що не дає суду підстав вважати, що зміна навчального закладу дитини буде відповідати її інтересам.
Відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі та постановляючи рішення всупереч думці малолітньої ОСОБА_5 , яка під час з`ясування її думки в судовому засіданні не заперечувала проти переведення її до іншого навчального закладу – ТОВ «Центр освіти «Оптіма», суд керувався положеннями ст.171 ч.3 СК України та викладеними вище висновками, виходив із недоведеності заявлених позовних вимог та встановлених в ході розгляду справи фактичних обставин спірних правовідносин, які в сукупності не дозволяють суду дійти висновку, що зміна навчального закладу ОСОБА_5 буде відповідати в першу чергу її інтересам.
Не приймає суд до уваги в якості належного та допустимого доказу по справі документ, поданий позивачем та наявний в матеріалах справи (а.с.33), оскільки останній не містить повних реквізитів документу, зокрема даних про адресата та адресанта такого документу, підпису певної особи тощо.
Не приймає суд до уваги і документ під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », оскільки опитування дитини сторін в порядку ст.171 СК України здійснено судом безпосередньо в ході розгляду даної цивільної справи. Аналогічним чином суд оцінює та не приймає до уваги документ під назвою «Транскрібація телефонної розмови між батьком та матір`ю дочки ОСОБА_8 , що відбулася ІНФОРМАЦІЯ_4 о 16:34 на тему подальшої освіти дочки», оскільки звукозапис розмови позивача та відповідача ОСОБА_2 відтворено судом безпосередньо в судовому засіданні в ході дослідження доказів у справі.
Не приймає суд до уваги як належний доказ заявлених позовних вимог копію документу, поданого позивачем як приклад сторінок чернетки підручника (Етика 5 клас), оскільки зі змісту такого документу, в тому числі у контексті інших матеріалів справи, неможливо підтвердити, що це є сторінками підручнику, який використовувався у навчальному процесі дочки позивача.
Також суд не приймає до уваги як належний доказ та підставу для задоволення позовних вимог копії скріншотів переписки, які позивачем подано суду як підтвердження булінгу з боку ОСОБА_7 , оскільки у вказаних скріншотах приховані дані учасників переписки, що не дозволяє встановити учасників розмови, а зміст використаного у такій переписці повідомлення як прикладу булінгу за своїм змістом ознак булінгу не містить.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про неможливість задоволення даного позову ні повністю, ні частково.
Складаючи повний текст даного рішення суду за наслідками розгляду по суті спору сторін, та наводячи у ньому мотивовану оцінку аргументів відповідачів, заявлених як підстави для відмови у задоволенні позову, суд у відповідності до норм ст.10 ч.4 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» враховує практику Європейського суду з прав людини як джерело права, відповідно до якої Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово посилався на те, що згідно ст.6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, ст.6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. (див. Ruiz Torija v. Spain, рішення від 9 грудня 1994 року, Серії А №303-А, с.12, §29; Hirvisaari v. Finland, рішення від 27 вересня 2001 року, заява №49684/99, §30; Van de Hurk v. the Netherlands (Ван де Гурк проти Нідерландів), §61; Garcia Ruiz v. Spain (Гарсіа Руїз проти Іспанії), §26; Jahnke and Lenoble v. France (Янке і Ленболь проти Франції) (dec.); Perez v. France (Перез проти Франції), §81; Салов проти України, рішення від 06 вересня 2005 року, заява №65518/01, п.89)
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормою ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем в ході розгляду справи, відшкодуванню йому не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.53, 124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.7, 18, 150, 157, 171 СК України, ст.ст.1, 8, 12, 19 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст.1, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 17, 31, 44, 45 Закону України «Про повну загальну середню освіту», ст.53, 55 Закону України «Про освіту», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; адреса проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 ), Дніпровської гімназії №8 Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 33275580; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Прапорна, 23) про визнання заяви нікчемною, визнання зарахування до навчального закладу у найкращих інтересах дитини, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко