ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2756/25  Номер провадження 22-ц/814/1419/26	Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді – Панченка О.О.,
Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.
при секретарі Філоненко О.В.,
за участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Оніщенка А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року ухвалене у складі судді Киричка С.А., повний текст судового рішення виготовлено 24.10.2025 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У серпні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» (далі- ТОВ ФК «Єврокредит») звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.12.2021 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №45-002-867-2-21-Г з ануїтетними платежами, за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 300 000 грн., строком користування до 13.12.2022 року, на умовах, передбачених цим договором.
Свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитними коштами відповідач не виконав, станом на 03.09.2024 у позичальника наявна заборгованість перед банком у розмірі 627 850,69 грн, що складається з: заборгованості за основним боргом ( тілом кредиту) (в тому числі простроченим) 272 287,67 грн, заборгованість за нарахованими та сплаченими відсотками (в тому числі простроченими) в сумі 296 163, 02 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями (в тому числі простроченими) в сумі 86 400,00 грн.
03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (Новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, на підставі чого ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набув право вимоги до Боржників за Основними договорами, серед яких є право вимоги до відповідача за кредитним договором № 45-002-867-2-21-Г від 14.12.2021. 
27.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» уклало з ТОВ «ФК Єврокредит» Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги. Таким чином, відповідно до умов Договору № 1/12, до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право вимоги до боржника за кредитним договором № 45-002-867-2-21-Г від 14.12.2021. 
Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс», а в подальшому - ТОВ «ФК Єврокредит», права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо АТ «Мегабанк» станом на день відступлення права вимоги - 03.09.2024 року. 
З огляду на викладене позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 627 850,69 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором– задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (ідентифікаційний код юридичної особи: 40932411, місцезнаходження: Україна, 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105) суму заборгованості в розмірі 627 850,69 грн., яка складається з:
заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) (в тому числі простроченим) в сумі 272 287,67 грн.;
заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками (в тому числі простроченими) в сумі 269 163,02 грн.; 
заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями (в тому числі простроченими) в сумі 86 400,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати, які складаються :
зі сплати судового збору за подання позову в сумі 7 534,20 гривень; 
зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 1211,20 грн;
з оплати професійної правничої допомоги адвоката в сумі 20 700,00 гривень.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та не врахування судом першої інстанції всіх обставин справи, що мають значення для вирішення спору по суті, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
13.03.2026 року представник ТОВ «ФК Єврокредит» адвокат Коростельов С.В. надав Полтавському апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів заслухавши представника відповідача адвоката Оніщенка А.Ю., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Встановлені обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 14 грудня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №45-002-867-2-21-Г (з ануїтетними платежами), згідно з умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 300 000 грн. строком користування до 13 грудня 2022 року, зі сплатою 5.00% процентів річних за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості, тип процентної ставки – фіксована, комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості становить 1.80% від суми кредиту.
Відповідно до п.1.1 кредитного договору підписанням цього договору позичальник беззастережно та безвідклично підтверджує прийняття в повному обсязі Публічної пропозиції (оферти) АТ «Мегабанк» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб , який розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua.
Згідно п. 1.3 Кредитодавець зобов`язується надати кредитні кошти в сумі та на умовах визначених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками до цього Договору.
Відповідно до п.1.4 кредитного договору, кредит надається на споживчі цілі, а саме шляхом видачі грошових коштів з каси Банку готівкою.
Згідно з п. 4.1. повернення Кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими Договором.
Відповідно п. 2.9 договору, розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтентного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, становить 31 135,22 (тридцять одна тисяча сто тридцять п`ять ) грн. 22 коп, яка сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.
Пунктами 3.1.1, 3.1.2 вказано, що для обліку кредиту було відкрито позичковий рахунок НОМЕР_2 , для обліку нарахованих процентів за кредитом № НОМЕР_3 , для сплати щомісячного платежу , штрафу, комісії та пені (транзитний рахунок) № НОМЕР_4 .
Відповідно до умов Паспорту споживчого кредиту та кредитного договору №45-002-867-2-21-Г від 14.12.2021 позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах:
- сума кредиту – 300 000 гривень;
- строк кредитування - 12 місяців;
- річні проценти – 5,00% 
- комісійна винагорода за обслуговуванням кредитної заборгованості – 1,80 % від суми кредиту.
Таким чином, перед укладанням цього договору ОСОБА_1 ознайомився з даними правилами, їх зміст був для нього зрозумілим та він зобов`язався неухильно їх дотримуватися про що свідчить його підпис на цьому Договорі.
Окрім того, про обізнаність відповідача щодо тарифів та сукупної вартості кредиту свідчить власноручно підписаний ОСОБА_1 . Паспорт кредиту від АТ «Мегабанк» від 14.12.2021 року.
Кредитні кошти в сумі 300 000 гривень відповідачем було отримано, отже кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі.
Однак, свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитними коштами ОСОБА_1 не виконав. 
Згідно виписок по рахунку Позичальника станом на 03.09.2024 року у Позичальника сформувалась заборгованість перед Банком, що складається з: заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена) 272 287 грн. 67 коп., заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) – 269 163 грн. 02 коп., заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями (в тому числі простроченими) – 86 400 грн., що складає загальну суму заборгованості 627 850 грн. 69 коп. (а.с.22). Також, вказане підтверджується виписками по особовому рахунку.
03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між Акціонерним товариством «Мегабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» укладено Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова Компанія «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі і за Кредитним договором № 45-002-867-2-21-Г від 14.12.2021 року, відповідно до якого Боржником є ОСОБА_1 .
Пунктом 2 Договору GL1N426240 передбачено, що після набуття новим кредитором прав вимоги, новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України.
27.12.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Мустанг Фінанс» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова Компанія «Мустанг Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК Єврокредит» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК Єврокредит» приймає належні ТОВ «Фінансова Компанія «Мустанг Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників.
Відповідно до Додатку № 1 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору про відступлення прав вимоги серед інших, до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло і право вимоги в тому числі і за Кредитним договором № 45-002-867-2-21-Г від 14.12.2021 року і набуло право вимоги до відповідача в розмірі 627 850,69 грн.
Задовольняючи позов ТОВ «ФК«Єврокредит», суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строк визначений договором, розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростований.
Проте колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогами закону.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
З матеріалів справи, зокрема з копії кредитного договору та паспорту споживчого кредиту (а.с. 14-18), слідує, що правочин містить фізичний (власноручний) підпис відповідача.
Таким чином, договір укладено у традиційній письмовій формі (ст. 207 ЦК України). Наявність фізичного підпису підтверджує волевиявлення сторони на укладення договору у формі, відмінній від заявленої апелянтом.
За правилами статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Кредитний договір укладено в письмовій формі, підписано сторонами та скріплено печаткою банку, тобто він є чинним.
Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, валюту кредитування, розміру тіла кредиту, порядок та розмір процентної ставки за його користування, строк кредитування, права та обов`язки сторін, їх відповідальність, тощо.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) виписка з особового рахунку клієнта банку має статус первинного документа.
Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 214/6975/15-ц.
Таким чином, наданий позивачем доказ у виді виписки з особового рахунку є належним доказом на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів.
Натомість відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано факту отримання грошових коштів, що є його процесуальним обов`язком.
Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку клієнта банку слідує, що ОСОБА_1 здійснював погашення кредитної заборгованості (а.с.23-24), що свідчить про визнання ним боргу за кредитним договором і обов`язків, які виникли з цього договору.
Що стосується доводів апеляційної скарги, якими висловлено незгоду з нарахуванням відсотків, колегія суддів приходить до такого висновку.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №45-002-867-2-21-Г від 14.12.2021 встановлено, що станом на 03.09.2024 у позичальника наявна заборгованість перед банком у розмірі 627 850,69 грн, що складається з: заборгованості за основним боргом ( тілом кредиту) (в тому числі простроченим) 272 287,67 грн, заборгованість за нарахованими та сплаченими відсотками (в тому числі простроченими) в сумі 296 163, 02 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями (в тому числі простроченими) в сумі 86 400,00 грн.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.
Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) викладено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-141гс19) викладено правовий висновок про те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 5017/1987/2012).
Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за користування кредитом).
З аналізу наведених постанов Верховного Суду можна зробити висновок, що сторони кредитного договору можуть встановити проценти за неправомірне користування грошовими коштами, іншими словами у випадку неповернення грошових коштів, у визначений кредитним договором строк, та такі проценти можуть нараховуватись й після спливу визначеного кредитним договору строку згідно статті 625 ЦК України.
Посилання відповідача на воєнний стан є безпідставними та не звільняє його від обов`язку сплати боргу та відсотків передбачених кредитним договором.
Стосовно стягнення комісійної винагороди колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 5 частини третьоїстатті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим уЗаконі України «Про захист прав споживачів»текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другоюстатті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №204/224/21 у постанові від 06.11.2023 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно ч. 1ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
У постанові ВС від 31.07.2025 у справі № 199/441/21 зазначено, що положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенніЗакону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається.
Так в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія.
Враховуючи те, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні даного кредитного договору, то умова укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору щодо сплати комісії є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність підстав стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 86 400 грн. є безпідставним.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.
Враховуючи наведене вище, за встановлених обставин справи рішення суду підлягає зміні в частині розміру заборгованості за кредитним договором та на користь позивача слід стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №45-002-867-2-21-Г від 14 грудня 2021 року в сумі 541450,69 грн., що складається із заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) 272 287,67 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 269 163,02 грн, відмовивши в задоволенні заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями.
На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягає зміні розподіл судових витрат та пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 7541,15 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 17 849,61 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року змінити в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» заборгованості за кредитним договором та в частині розподілу між сторонами судових витрат, виклавши резолютивну частину в такій редакції:
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (ідентифікаційний код юридичної особи: 40932411, місцезнаходження: Україна, 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105) суму заборгованості в розмірі 541450,69 грн., яка складається з:
заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) (в тому числі простроченим) в сумі 272 287,67 грн.;
заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками (в тому числі простроченими) в сумі 269 163,02 грн.; 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» судові витрати, які складаються з судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 7541,15 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 17 849,61 грн.
В іншій частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» до ОСОБА_1 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 липня 2026 року.

Головуючий      О.О. Панченко

Судді         Т.В. Одринська

В.П. Пікуль