Ічнянський районний суд Чернігівської області  

Провадження № 2/733/483/26
Єдиний унікальний №733/694/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

07 липня 2026 року     м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області
у складі головуючого – судді Овчарика В.М.,
за участю секретаря Фастовець Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
установив:
У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (Далі – ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 14 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 469192, відповідно до умов якого відповідачу було надано позику в розмірі 3 500,00 грн. ТОВ «Діджи Фінанс» свої зобов`язання за даним договором виконало в повному обсязі, а саме: надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договору позики. 29 листопада 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 29112024, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за договором позики № 469192 від 14 липня 2024 року. Відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 11 949,00 грн, з яких: 3 500 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 449,00 грн - заборгованість за відсотками; 7 000 – заборгованість за штрафними санкціями. Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути на свою користь з відповідачки разом із судовими витрати. 
Ухвалою судді від 06 травня 2026 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін (а.с. 49). 
Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.
У судове засідання представник позивача не з`явився, який письмово просив розглянути справу за його відсутності.
Відповідач у судове засідання також не з`явився. Направлене на його адресу судове повідомлення повернулося до суду з відміткою « адресат відсутній».
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, а тому ОСОБА_1 вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
За таких обставин, враховуючи, що заяв про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та відзиву на позов від нього не надійшло, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, провівши заочний розгляд справи, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 
Судом установлено, що 14 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 469192, відповідно до умов якого відповідачу було надано позику в розмірі 3 500,00 грн строком на 30 днів з процентною ставкою 1,38% в день (а.с. 8-10).
Позивач свої зобов`язання за даним договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договору позики, що підтверджується копією платіжної інструкції від 14.07.2024 року (а.с. 15).
Укладаючи даний Договір відповідач та ТОВ «Сіроко Фінанс» вчинили дії визначені ст. 11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав договір позики шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором к8Ах62 (а.с. 12).

29 листопада 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 29112024, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за договором позики № 469192 від 14 липня 2024 року (а.с. 16-19, 19-на звороті, 20, 20-на звороті, 21, 21-на звороті).

Відповідно до витягу з Додатку № 1 до договору факторингу № 29112024 від 29.11.2024 року до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 469192 від 14 липня 2024 року у розмірі 11 949, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 3 500,00 грн; заборгованість за відсотками – 1 449 грн та заборгованість за пенею (а.с. 22).

Зазначена сума заборгованості у відповідач значиться і в розрахунку заборгованості, складеному ТОВ «Сіроко Фінанс» (а.с. 13-14).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного «повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобов`язання чи зміна його умов не допускається, а ст. 1054 ЦК України передбачає обов`язок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти.
Пунктом 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Норми ст. 625 ЦК України вказують, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.
За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи викладене вище позивачем доведено належними та допустимими доказами у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, надано докази щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строків їх повернення.
У свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував, у зв`язку з чим за ним утворилася вказана вище заборгованість.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій (пені) у розмірі 7 000,00 грн, суд дійшов наступного.

Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи те, що договір між сторонами укладено 14.07.2024 року, тобто під час дії воєнного стану в Україні, неустойка (штраф, пеня) за прострочення виконання зобов`язання нарахована позивачем під час дії воєнного стану, який триває дотепер, станом на час виникнення спірних правовідносин чинним був пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 7 000,00 грн та відсутність підстав для їх задоволення.

Таким чином, беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за договором позики, у зв`язку з чим позовні вимоги останнього підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 4 949 грн, з яких: 3 500 грн- сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 449,00 грн - заборгованість за відсотками.

Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем.
Також позивачем ставиться питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Міньковської А.В. (а.с. 24), копію додаткової угоди № 469192 від 24 квітня 2026 року до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 02 лютого 2026 року (а.с. 25), копію договору про надання правової допомоги № 42649746 від 02 лютого 2026 року, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та ОСОБА_2 (а.с. 26-28), копію детального опису робіт від 24 квітня 2026 на суму 6 000 грн (а.с. 29), копію акту про надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 24 квітня 2026 року (а.с. 30), 
Вирішуючи питання стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов наступного висновку.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
А тому, з урахуванням пропорційності до задоволеної частини вимог, з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 2 485,20 грн витрат за надання правничої допомоги (6 000 грн х 41,42 % - задоволено судом вимоги заявленого позову).
На підставі статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції № 469192 від 24 квітня 2026 року позивачем було сплачено 2662,40 грн судового збору (а.с. 7).

Оскільки позовні вимоги позивача були задоволенні частково, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 41,42 % від сплаченої суми судового збору, тобто 1 102,77 грн (2 662,40 х 62 %).

Керуючись ст. 512, 514, 525, 526, 611, 625, 629, 1050, 1054, 1077, 1078, 1079, 1080, 1081, 1082 ЦК України, статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 137, 141, 247, 259, 263?264, 265, 274, 279, 280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» заборгованість за договором позики № 469192 від 14 липня 2024 року в розмірі 4 949 (чотири тисячі дев`ятсот сорок дев`ять) гривень 00 коп, з яких: 3 500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 449,00 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» 1 102 (одну тисячу сто дві) гривні 77 коп судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» 2 485 (дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять) гривень 20 коп витрат на правову допомогу.
В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» відмовити.
Копію заочного рішення направити відповідачці в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте Ічнянським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складання.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», місце знаходження: вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари, Київська область, ЄДРПОУ 42649746. 
Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено 07 липня 2026 року.

Головуючий суддя В. М. Овчарик