ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

20 липня 2026 року	Справа №160/8970/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідач 1: Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України (м. Київ, вул. Госпітальна, 16, 01133 ЄДРПОУ 08356179), відповідач 2: 12 Регіональна військова-лікарська комісія (61058, м. Харків, вул. Культури, 5 ЄДРПОУ 24983125) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

10.04.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відповідач 1: Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України, Відповідач 2: 12 Регіональна військова-лікарська комісія, у якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії (ЄДРПОУ: 08356179) та 12 Регіональної військово-лікарської комісії (24983125) щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 про направлення на проходження військово лікарської комісії для визначення стану здоров`я щодо придатності до військової служби та зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію (ЄДРПОУ: 08356179) та 12 Регіональну військово-лікарську комісію (24983125) розглянути скарги ОСОБА_1 про направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану його здоров`я щодо придатності несення мною військової служби.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому не було надано можливості пройти ВЛК в повному обсязі, в результаті чого, його визнали повністю придатним до військової служби безпідставно. Відповідач фактично своїми діями спонукав його до проходження військово-лікарської комісії, що суперечить ст. 19 Конституції України. 11 грудня 2025 року він надіслав скаргу на рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 до 12 регіональної військово-лікарської комісії (далі НОМЕР_2 РВЛК) та до Центральної військово-лікарської комісії. 13.01.2026, 12 РВЛК надала відповідь, що під час проведення ВЛК додаткових документів про захворювання надано не було, та 12 РВЛК не вбачає підстав для проведення повторного медичного огляду з метою визначення ступеня придатності ОСОБА_1 до військової служби. Позивач зазначає, що відповіді від Центральної військово-лікарської комісії на момент подачі позову так і не надійшло, у зв`язку з чим він звернувся до суду. З урахуванням обставин, викладених у позові, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 14 квітня 2026 року суд залишив позовну заяву без руху після відкриття та встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. 
Засобами електронного зв`язку позивач подав до суду заяву про усунення недоліків вказаних в ухвалі від 14 квітня 2026 року.
Ухвалою від 29 квітня 2026 року суд відкрив провадження у справі №160/8970/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач 1, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, 05.06.2026 надіслав до суду письмовий відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що бездіяльності ЦВЛК ЗСУ та 12 регіональної ВЛК при розгляді звернення позивача допущено не було. Порядок подання та розгляду звернень штатними ВЛК визначений главою 3 розділу І Положення №402. Відповідно до п.3.4 глави 3 розділу І Положення №402, у разі якщо штатна ВЛК визнає постанову позаштатної ВЛК обґрунтованою або визначає відсутність підстав для направлення заявника на повторний (контрольний)медичний огляд ВЛК, штатна ВЛК надає заявнику відповідне роз`яснення, оформлене листом.
Відповідач 2, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, 09.06.2026 надіслав до суду письмовий відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що 12 РВЛК діяла виключно в межах наданих їй повноважень, у спосіб та в порядку, що визначені Положенням, Законом № 393/96-ВР та Інструкцією № 735. Після надходження первинної скарги позивача (отриманої електронною поштою 12.12.2025), комісія забезпечила її всебічний та об`єктивний розгляд. За результатами розгляду заявнику було надано мотивовану відповідь від 18.12.2025 № 7023, у якій обґрунтовано зазначено про відсутність у матеріалах справи та медичних документів, які б свідчили про наявність у позивача на момент огляду захворювань чи станів, що могли б змінити ступінь його придатності до військової служби. 12 РВЛК належним чином довела результати розгляду до відома позивача у спосіб, який він сам обрав для комунікації - шляхом направлення листа на вказану у скарзі електронну адресу. Відповідь була оформлена відповідно до вимог діючого законодавства та скріплена кваліфікованою електронною печаткою НОМЕР_2 РВЛК, що підтверджується скріншотом відправлення від 19.12.2025 о 11:00. При цьому позивачу було додатково роз`яснено, що направлення відповіді засобами поштового зв`язку є неможливим через відсутність відповідного фінансування видатків на поштові відправлення. Після надходження 19.12.2025 повторної скарги позивача (надісланої поштою), 12 РВЛК повторно проаналізувала аналогічні доводи та листом від 13.01.2026 № 194 роз`яснила правову позицію комісії щодо обґрунтованості постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 та відсутності підстав для направлення на контрольний медичний огляд. Вказану відповідь також було своєчасно (13.01.2026 о 16:14) надіслано на електронну адресу позивача. Враховуючи викладене, в обох випадках НОМЕР_2 РВЛК надала заявнику належні письмові роз`яснення у формі офіційних листів, у строк, визначений діючим законодавством, із наведенням вичерпних мотивів залишення скарги без задоволення та роз`ясненням порядку подальшого оскарження рішення. Це повністю спростовує твердження позивача про наявність протиправної бездіяльності з боку відповідача 1, а відтак - позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. 12 РВЛК звертає увагу суду є те, що незгода позивача з висновками 12 РВЛК та його бажання отримати інше рішення не є свідченням протиправності дій чи бездіяльності 12 РВЛК.
Згідно з ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пройшов 05.11.2025 медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті якого видано Довідку №2025-1105-1424-4700-0 з висновком: придатний до військової служби.
05.03.2026 позивач через свого представника звернувся до КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3». Згідно наданої відповіді, позивач вперше звернувся за медичною допомогою до закладу 03.06.2008, попередній діагноз був поставлений: F06.73 Психооргвнічний і епілептичний (в анимезі) синдром на фоні резидуально-органічної церебральної недостатності, в подальшому було встановлено діагноз: F70.0 Легка розумова відсталість. На підставі чого він був визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час за гр 1 ст 19Б Наказу МОУ № 402-2008.
Згідно статті 61-б, артрози та інші ураження суглобів М15-М19, М22-М25 (поліартроз, коксартроз, гонартроз, інші артрози, ураження надколінка, внутрішньосуглобові ураження коліна та інших суглобів); хвороби м`яких тканин М60-М79 (хвороби та ураження м`язів, синовіальної оболонки та сухожилків, бурсопатії, ентезопатії, ураження плеча); остеопатії і хондропатії М80-М94 (остеопороз кісток з патологічним або без патологічного перелому, остеомаляція у дорослих, уповільнене зрощення перелому, стресові переломи, фіброзна дисплазія кісток, остеомієліт, остеонекроз, хвороба Педжета, юнацькі остеохондрози кісток (крім хребта), інші остеохондропатії та ураження хряща) з помірними порушеннями функцій – Придатні до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
11 грудня 2025 року ОСОБА_1 надіслав скаргу на рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 до 12 регіональної військово-лікарської комісії (далі НОМЕР_2 РВЛК) та до Центральної військово-лікарської комісії.
13.01.2026, 12 РВЛК надала відповідь, що під час проведення ВЛК додаткових документів про захворювання надано не було, та 12 РВЛК не вбачає підстав для проведення повторного медичного огляду з метою визначення ступеня придатності ОСОБА_1 до військової служби.
Позивач зазначає, що відповіді від Центральної військово-лікарської комісії на момент подачі позову так і не надійшло.
Як зазначають відповідачі, 05.11.2025 позивач проходив медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За результатами проведеного медичного огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято постанову, оформлену довідкою ВЛК від 05.11.2025 № 2025-1105-1424-4700-0, про ступінь придатності до військової служби у формулюванні: на підставі статей 45-б, 61-в графи II Розкладу хвороб – Придатний до військової служби.
У зв`язку з незгодою з постановою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач звернувся до НОМЕР_2 РВЛК зі скаргою, яку надіслав засобами електронного зв`язку.
За результатами розгляду зазначеної скарги НОМЕР_2 РВЛК листом від 18.12.2025 № 7023 (вхідний № 9350 від 12.12.2025) повідомила позивача, що постанова ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлена довідкою від 05.11.2025 № 2025-1105-1424-4700-0, є обґрунтованою, а підстави для направлення на повторний медичний огляд відсутні. Вказану відповідь було направлено на адресу електронної пошти, зазначену позивачем у скарзі.
19.12.2025 (вхідний № 9565), до НОМЕР_2 РВЛК засобами поштового зв`язку позивач повторно звернувся з аналогічних питань.
За результатами розгляду скарги позивача, НОМЕР_2 РВЛК листом від 13.01.2026 № 194 повторно повідомила, що постанова ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлена довідкою від 05.11.2025 № 2025-1105-1424-4700-0, є обґрунтованою, а підстави для проведення повторного медичного огляду відсутні. Зазначену відповідь також було направлено на адресу електронної пошти, вказану позивачем у скарзі.
Позивач не погоджується, зокрема з рішенням 12 РВЛК, вважаючи його таким, що прийняте без урахування всіх фактичних обставин, вважає, що відповідач протиправно не розглянув скаргу про направлення його на проходження військово лікарської комісії для визначення стану здоров`я щодо придатності до військової служби та протиправно не зобов`язав Центральну військово-лікарську комісію (ЄДРПОУ: 08356179) та 12 Регіональну військово-лікарську комісію (24983125) розглянути скаргу ОСОБА_1 про направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану його здоров`я щодо придатності несення мною військової служби, у зв`язку з чим звернувся до суду з вищезазначеним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, а також доводам відповідача у відзиві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ(далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`яі віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
За ч.1 ст.1 Закону №2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Як слідує з ч.3 ст.1 Закону №2232 військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 10 ст. 2 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я,прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402).
Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Відповідно до ч. 12 ст. 12 Закону № 2232-ХІІ військовозобов`язані, які, зокрема, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджене Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).
Відповідно до п. 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
За правилами п.1.2 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза це:
медичний огляд, зокрема, військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти);
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;
установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Пунктом 2.1 розділу І Положення № 402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до п. 2.2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом.
До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорониздоров`ятощо), з досвідом роботи у військових частинах та лікувальних закладах.
ЦВЛК має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України (абз. 15 п.п. 2.3.4 п. 2.3 розділу I Положення № 402).
Відповідно до п. 2.4.4 п. 2.4 розділу І Положення № 402 на ВЛК регіону покладаються обов`язки, зокрема, з організації військово-лікарської експертизи, керівництва підпорядкованими ВЛК, контролю за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності; розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.
Згідно із п. 2.4.5 розділу І Положення № 402 ВЛК регіону має право, зокрема, оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК; направляти у військові лікувальні заклади на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників.
Рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд (п. 2.4.6. розділу І Положення № 402).
Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку (п. 2.4.10. розділу І Положення № 402).
У свою чергу, згідно із п. 2.6.1. розділу І Положення № 402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК високомобільних десантних військ; ВЛК військових комісаріатів; ВЛК територіального центру комплектування (далі - ВЛК ТЦК); ВЛК цивільного лікувального закладу з правами госпітальної ВЛК.
На підставі затвердженого переліку начальник ВМКЦ регіону своїм наказом призначає позаштатні постійно діючі ВЛК, їх персональний склад і визначає порядок їх роботи (п. 2.6.7.).
Документи позаштатних ВЛК скріплюються гербовою печаткою військового лікувального, цивільного лікувально-профілактичного закладу, військової частини, при яких ці комісії утворені (2.6.11. розділу І).
Госпітальна ВЛК створюється у військовому госпіталі, на госпітальному судні, у цивільному лікувально-профілактичному закладі, де обстежуються і лікуються військовослужбовці. На особливий період госпітальна ВЛК створюється в усіх військових санаторіях (2.7.1. розділу І).
Із наведених вище норм Положення № 402 слідує, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, передбачених п. 1.1 розділу І Положення № 402, зокрема, з метою визначення ступеня придатності до військової служб, за результатами якого приймають постанови, що оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання ВЛК. До штатних ВЛК належать, зокрема ВЛК регіону, до повноважень яких належить розгляд скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи. ВЛК регіону також мають право оглядати військовослужбовців, скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. Постанови регіональних ВЛК можуть бути оскаржені до ЦВЛК або до суду.
Пунктом 1.1 розділу ІІ Положення № 402 передбачено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`яі фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий станздоров`яі фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог достану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Відповідно до п. 1.2 розділу ІІ Положення № 402 розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я10-го перегляду (далі - МКХ-10).
Згідно з п. 1.4 розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд контингентів, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення, проводиться в порядку, визначеному таблицею.
Відповідно до п. 6.6. розділу ІІ Положення № 402 військовослужбовці оглядаються ВЛК у військових лікувальних закладах за територіальним принципом. Військовослужбовці, крім того, оглядаються ВЛК за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки.
За змістом п. 6.28. розділу ІІ Положення № 402 у разі коли ВЛК після амбулаторного обстеження не може прийняти остаточної постанови, вона направляє військовослужбовця на стаціонарне обстеження у військовий лікувальний заклад з подальшим оглядом його госпітальною ВЛК.
Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі №806/526/16 зауважив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Згідно із висновками Верховного Суду, у постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18 надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
Беручи до уваги ті обставини, що перевірка рішень позаштатних гарнізонних ВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені Положенням № 402 при проведенні медичного огляду військового, належить до функцій ВЛК регіону чи ЦВЛК
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підставам прийняття певного висновку, оскільки, як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підстав висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що не придатний до військової служби.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зокрема, в силу ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 КАС України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.
Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.
Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.
Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).
Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Водночас адміністративне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності, відповідно до якого суд вирішує спір у межах заявлених позовних вимог та на підставі обставин, якими вони обґрунтовуються.
Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач просить визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України та 12 Регіональної військово-лікарської комісії щодо нерозгляду його скарги про направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану здоров`я щодо придатності до військової служби, а також зобов`язати відповідачів розглянути зазначену скаргу.
Отже, предметом цього адміністративного спору є саме наявність чи відсутність протиправної бездіяльності відповідачів щодо розгляду звернення (скарги) позивача та, відповідно, наявність правових підстав для покладення на них обов`язку здійснити її розгляд.
При цьому суд звертає увагу, що вимоги про визнання протиправною чи скасування постанови військово-лікарської комісії від 05.11.2025 № 2025-1105-1424-4700-0, визнання незаконним висновку про придатність позивача до військової служби, а також про зобов`язання відповідачів провести повторний або контрольний медичний огляд позивачем не заявлені.
Відтак доводи позивача щодо неповноти проведеного медичного огляду, неправильності висновків військово-лікарської комісії, наявності у нього захворювань та необхідності проведення повторного медичного огляду підлягають оцінці судом лише тією мірою, якою вони стосуються заявленого предмета спору, та не можуть бути предметом самостійної правової оцінки у цій справі.
Суд, аналізуючи зміст позовної заяви у сукупності з її обґрунтуванням та доданими до неї доказами, виходить із того, що позивач пов`язує протиправну бездіяльність відповідачів із нерозглядом поданих ним звернень щодо направлення на повторний медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби.
Разом із тим матеріалами справи встановлено, що після звернення позивача до 12 Регіональної військово-лікарської комісії останньою були надані відповіді листами від 18.12.2025 № 7023 та від 13.01.2026 № 194, у яких викладено мотиви відсутності підстав для направлення позивача на повторний медичний огляд. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та позивачем не спростовані.
Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.
Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.12.2022 у справі № 990/64/22 зробила висновок, що після прийняття суб`єктом владних повноважень рішення за результатами розгляду звернення належним способом захисту є оскарження такого рішення, а не окремих дій чи бездіяльності, які, на думку позивача, були допущені під час його розгляду. Неправомірність окремих дій або бездіяльності під час розгляду звернення після прийняття рішення може бути підставою для оскарження саме цього рішення, але не самостійним предметом судового розгляду.
Таким чином, доводи позивача про нерозгляд його звернень 12 Регіональною військово-лікарською комісією не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Слід зазначити, що позивачем не надано доказів і не наведено належних обґрунтувань того, що технічні можливості його електронної пошти передбачають отримання повідомлень про підтвердження одержання адресатом електронного відправлення в автоматизованому порядку.
Крім того, відправник (відповідач) не може впливати на налаштування електронної скриньки позивача, зокрема, застосування фільтрів, використання налаштувань щодо небажаної пошти тощо.
Щодо іншого порядку підтвердження одержання адресатом електронного відправлення, зокрема шляхом написання листа самою особою (позивачем), суд зазначає, що таке підтвердження повністю залежить від дій (бездіяльності) самого отримувача. 
Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 3 ст. 10 Закону № 851-IV передбачено, що вимоги підтвердження факту одержання документа, встановлені законодавством у випадках відправлення документів рекомендованим листом або передавання їх під розписку, не поширюються на електронні документи. У таких випадках підтвердження факту одержання електронних документів здійснюється згідно з вимогами цього Закону.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що Центральною ВЛК було отримано оскаржуване звернення та допущено протиправну бездіяльність щодо його розгляду.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно з вимогамистатті 77 КАС Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно достатті 90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням встановлених обставин, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи результат розгляду справи судовий збір не розподіляється.
Керуючись ст. 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відповідач 1: Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України (м. Київ, вул. Госпітальна, 16, 01133 ЄДРПОУ 08356179), Відповідач 2: 12 Регіональна військова-лікарська комісія (61058, м. Харків, вул. Культури, 5 ЄДРПОУ 24983125) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук