ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1972/25  Номер провадження 33/814/329/26 | Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С. А.  Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.

Категорія

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року | м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 на постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Постановлено стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 26 квітня 2025 року о 12 годині по вул. Гоголя, 17, в с. Пожарна Балка Полтавського району та області керував автомобілем Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та, в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
При цьому зазначає про відсутність доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом.
Зауважує, що наявний у матеріалах справи відеозапис є недопустимим доказом, оскільки не містить даних щодо руху транспортного засобу під його керуванням та моменту зупинки працівниками поліції.
Ставить під сумнів показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і стверджує, що вони є зацікавленими особами, оскільки були учасниками конфлікту з ним до моменту прибуття поліції.
Стверджує, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення йому не роз`яснено положення ст.63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені ст.268 КАП України.
Наголошує. що направлення на огляд на стан сп`яніння є недопустимим доказом та зазначає про відсутність у працівників поліції обґрунтованих підстав для пред`явлення вимоги про проходження ним такого огляду.
ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся про місце і час розгляду справи, в тому числі шляхом відповідного оголошення про виклик у судове засідання, проте в період із 08 січня до 03 вересня 2026 року жодного разу до апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не направляв. 
Водночас, як видно з даних ЄДРСР, постановою судді Соборного районного суду м. Дніпра від 15 січня 2026 року, яка набрала чинності, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Захисник Лисенко С.Ю., який приймав участь у розгляді справи суддею місцевого суду, повідомив, що на даний час інтереси ОСОБА_1 не представляє. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.
Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за наведених у постанові обставин ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку і перевірених в судовому засіданні доказах.
Всупереч доводам апеляційної скарги, обставини, за яких ОСОБА_1 керував 26 квітня 2025 року автомобілем Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Гоголя, 17, в с. Пожарна Балка Полтавського району підтверджуються поясненнями безпосередніх свідків події ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повністю узгоджуються з даними відеозапису з місця пригоди та підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №775654 від 26 квітня 2025 року, а також направленням на огляд водія транспортного засобу.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водночас законодавство України не передбачає примусового огляду на стан сп`яніння у цій категорії справ, залишаючи за водієм можливість самостійно розпоряджатися своїми правами.
Крім того, порушник наділений правом оскаржувати незаконні, на його думку, дії працівників поліції, однак ухилення від виконання вимоги працівника поліції на момент оголошення такої вимоги не може вважатися допустимим способом захисту ймовірно порушених прав.
Як видно з відеозапису події, поліцейський обґрунтовано встановив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та під час спілкування з порушником виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, які відповідають приписам п.3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та запропонував пройти огляд у встановленому Законом порядку.
При цьому пропозиція пройти огляд на стан сп`яніння поліцейським зроблена у відповідності з вимогами ч.2 ст.266 КпАП України із застосуванням технічних засобів відеозапису. Проте ОСОБА_1 відмовився від проходженняв установленому законом порядку огляду на стан спяніння. 
Твердження апелянта про відсутність доказів керування ним транспортним засобом є неприйнятними. Адже із дослідженого судом відеозапису, який міститься в матеріалах справи, видно, що ОСОБА_1 перебуває за кермом автомобіля із увімкненим двигуном та починає рух, а присутні особи перешкоджають йому.
Пленум Верховного Суду України у п.27 постановивід 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП України не має значення, протягом якого часу особа керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. 
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо недостовірності показань свідків.
Суд першої інстанції дослідив письмові пояснення свідків, зіставив їх з іншими доказами у справі та обґрунтовано визнав такими, що узгоджуються між собою та іншими матеріалами справи. Сам по собі факт наявності конфлікту між ОСОБА_1 та свідками не свідчить про недопустимість їхніх показань та не є безумовною підставою для їх відхилення, оскільки об`єктивних даних про їх неправдивість матеріали справи не містять.
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо недопустимості відеозапису.
Наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відеозаписи хоча і складається з декількох фрагментів, проте за своєю суттю є безперервними, про що свідчать відображені дата та час проведення зйомки, достатньо інформативним та фіксують повну картину розвитку подій, зокрема виявлення працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння, пропозицію пройти медичний огляд у встановленому законом порядку та відмову ОСОБА_1 від його проходження.
Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про зміну змісту відеозаписів, їх монтаж або інше втручання у їх цілісність, матеріали справи не містять. 
Доводи апеляційної скарги про порушення порядку складання направлення на медичний огляд також не знайшли свого підтвердження, оскільки порушень вимог законодавства, які б ставили під сумнів достовірність цього направлення або допустимість як доказу, апеляційним судом не встановлено.
Твердження порушника про не роз`яснення працівниками поліції прав, передбачених ст. 268 КпАП України та ст. 63 Конституції України, спростовуються даними відеозапису, з якого видно, що поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 його процесуальні права, в тому числі не давати пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, на правову допомогу, ознайомлюватися з матеріалами справи, подавати докази та користуватися іншими правами, передбаченими законом.
Враховуючи наведене, вважаю обґрунтованим висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.130 КпАП України.
Стягнення накладене у відповідності з вимогами ст.33 КпАП України, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.
Порушень закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної постанови судді, не встановлено.
Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.