Справа № 420/18047/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,
встановив:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, що винесені 08.06.2026 року у виконавчому провадженні № 81210115 про стягнення з Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» виконавчого збору у розмірі 34588,00 грн, та відкриття виконавчого провадження, в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 34588, 00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору у розмірі 34588,00 грн та постанова про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки вказане рішення суду є майнового характеру, а тому виконавчий збір має бути у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню.
Відповідач подав відзив, в якому заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказав, що прийняте судове рішення у справі № 420/27619/25 має зобов`язальний характер, порядок примусового виконання виконавчого листа, виданого за результатом розгляду цієї справи, не регламентується Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а передбачений Законом України "Про виконавче провадження". Отже, з огляду на вище викладене, виконавчий лист у справі № 420/27619/25 не може бути переданий для виконання до органу Державної казначейської служби в зв`язку з тим, що судом прийнято рішення про зобов`язання вчинити певні дії, а не про стягнення коштів.
Судом встановлено наступне.
Згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року по справі №420/27619/25, визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 08564127, місце знаходження: 65059, м. Одеса, вул. Краснова, 2-а) щодо невиплати індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за період з 01.03.2018 року по 25.06.2019 року, відповідно до абзаців 4,5,6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язано Державну установу «Одеська виправна колонія (№14)» Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 08564127, місце знаходження: 65059, м. Одеса, вул.Краснова, 2-а) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 25.06.2019 року в загальному розмірі 66947,25 грн (шістдесят шість тисяч дев`ятсот сорок сім гривні 25 копійок), відповідно до норм абзаців 4, 5,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.12.2025 року по справі № 420/27619/25 Державною установою «Одеська виправна колонія (№14)», після набрання законної сили рішення суду, підготовлено та направлено до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня (Департамент з питань виконання кримінальних покарань через Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції) лист від 05.05.2026 за вих. № 1/9/1-2818, в якому установа повідомляє про наявну заборгованість та необхідність здійснити виплати за рішенням суду в томі числі і ОСОБА_1 .
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції від 08.06.2026 відкрито виконавче провадження № 81210115 з виконання виконавчого листа № 420/27619/25 виданого 13.05.2026 Одеським окружним адміністративним судом.
Відповідно до п. 2 вказаної постанови визначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Відповідно до п. 3 – стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 34588 грн.
В межах виконавчого провадження № 81210115 винесено також постанову від 08.06.2026 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 34588,00 грн. за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
На думку позивача постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 34588,00 грн. та постанова про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 34588,00 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.
Спірні правовідносини врегульовані такими приписами діючого законодавства.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).
Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
Згідно ч.ч. 4, 8 ст. 19 Закону №1404-VІІІ сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Відповідно до ст.27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до частини 4 статті 27 Закону №1404-VІІІ я державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Таким чином, виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення суду, початком якого є відкриття виконавчого провадження у справі.
З аналізу вказаних норм Закону слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з імовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року по справі №420/27619/25 зобов`язано Державну установу «Одеська виправна колонія (№14)» Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 25.06.2019 року в загальному розмірі 66947,25 грн (шістдесят шість тисяч дев`ятсот сорок сім гривні 25 копійок), відповідно до норм абзаців 4, 5,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
Суд зазначає, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19.
Поновленням прав позивача у справі №420/27619/25 є виплата індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 25.06.2019 року в загальному розмірі 66947,25 грн.
Наявність передбачуваного вартісного грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер.
Отже оскаржувані постанови, якими вирішено стягнути виконавчий збір у розмірі як за виконання рішення немайнового характеру, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки виконується рішення суду, яке передбачає виплату грошових сум, розмір яких буде встановлено в ході виконавчого провадження.
Отже держвиконавець у постановах від 08.06.2026 року невірно визначив суму виконавчого збору.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З урахуванням викладеного, підстави для розподілу на користь позивача понесених ним судових витрат відповідно до приписів ст. 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 287, 293-297 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (код ЄДРПОУ 45862901), що винесені 08.06.2026 року у виконавчому провадженні № 81210115 про стягнення з Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» (код ЄДРПОУ 08564127) виконавчого збору у розмірі 34588,00 грн, та відкриття виконавчого провадження, в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 34588, 00 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов