ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року
м. Київ

справа № 757/22701/13-ц
провадження № 14-23свц26

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Білоконь О. В.,

суддів: Банаська О. О., Булейко О. Л., Губської О. А., Ємця А. А., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Тітова М. Ю., Уркевича В. Ю.,

розглянула в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинамирішення Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2016 року, ухвали цього ж суду від 06 жовтня 2016 року про виправлення описки та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року з підстав установлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_1 , про припинення договору та відшкодування збитків за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного підприємства «Юс-центр», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоекспрес», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосос-сервіс», ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, виселення та відшкодування збитків,

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовної заяви

1. У жовтні 2013 року ОСОБА_9 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Приватне підприємство «Юс-центр» (далі - ПП «Юс-центр»), про вселення, припинення договору та відшкодування збитків.

2. Позовні вимоги ОСОБА_9 були залишені ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року без розгляду.

3. Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що 17 березня 
2013 року між нею та ПП «Юс-центр» був укладений договір суборенди, за умовами якого їй передано в оренду (найм) 1/3 частину квартири 
АДРЕСА_1 . Цей договір діяв до 17 вересня 2013 pоку. Однак
із 17 липня 2013 pоку у зв`язку з протиправними діями відповідачів позивачка фактично не могла користуватися орендованою квартирою, оскільки була самоправно виселена ними з квартири. 

4. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати договір суборенди 1/3 частини зазначеної квартири припиненим, стягнути з відповідачів солідарно на її користь збитки в сумі 4 600 грн, що були нею понесені внаслідок протиправних дій відповідачів та сплачені відповідно до вказаного вище договору.

5. У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати недійсним договір оренди (найму) житла від 28 травня
2008 pоку (1/3 частки квартири 
АДРЕСА_1 ), укладений між ОСОБА_3 і ПП «Юс-центр»;

- розірвати договори суборенди квартири від 05 червня 2012 pоку, укладені між ПП «Юс-Центр» і ОСОБА_9 , від 15 червня 2013 року - між ПП «Юс-центр» і ОСОБА_10 , від 06 липня 2014 pоку - між ПП «Юс-центр» і ОСОБА_12 ;

- визнати недійсними договори оренди (найму) квартири від
03 серпня 2013 pоку, укладені між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , від 24 липня 
2014 року - між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 ;

- усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на 1/3 частину та права оренди 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 та виселити з неї ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ПП «Юс-центр», ОСОБА_5 , 
ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , 
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 та усіх інших фізичних і юридичних осіб, що будуть перебувати у цій квартирі на момент виконання судового рішення;

- заборонити перебування у квартирі ПП «Юс-центр» та усім працівникам цього підприємства або особам, які там працювали раніше;

- стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ПП «Юс-центр», ОСОБА_5 , 
ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ТОВ «Автоекспрес», ТОВ «Автосос-сервіс», ОСОБА_10 , ОСОБА_2 на його користь реальні збитки у розмірі 20 900 грн;

- стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ПП «Юс-центр», ОСОБА_5 , 
ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , 
ОСОБА_10 , ТОВ «Автоекспрес», ТОВ «Автосос-сервіс», ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 упущену вигоду в розмірі 121 540,50 грн.

6. Позовну заяву мотивовано тим, що йому на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири 
АДРЕСА_1 . Інші 2/3 частини вказаної квартири належали померлим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і після смерті останніх спадщина за спадкоємцями не оформлена. 

7. 28 травня 2008 року ПП «Юс-Центр» та ОСОБА_3 уклали договір оренди 1/3 частини квартири 
АДРЕСА_1 для проживання співробітників ПП «Юс-центр» до 28 травня 2017 року, хоча ОСОБА_3 жодного права на зазначену квартиру не має.

8. Крім того, 05 червня 2008 року між ПП «Юс-центр» та ОСОБА_3 був укладений договір оренди 2/3 частин указаної квартири.

9. 05 червня 2012 року між ОСОБА_9 та ПП «Юс-центр» був укладений договір суборенди, за умовами якого ОСОБА_9 передано в оренду (найм) 
1/3 частина спірної квартири.

10. 17 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ПП «Юс-центр» був укладений договір суборенди, за умовами якого ОСОБА_2 передано в оренду (найм) 
1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

11. 05 червня 2012 року між ОСОБА_16 та ПП «Юс-центр» було укладено договір суборенди та передано в оренду (найм) 1/3 частина вказаної квартири.
12. Водночас оскільки ОСОБА_16 на пів року разом з дитиною виїхала з 
м. Києва, то за взаємною згодою дію договору суборенди 1/3 частини квартири між ОСОБА_16 та ПП «Юс-центр» було призупинено та 17 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ПП «Юс-центр» було укладено договір суборенди, за умовами якого було передано в оренду (найм) 1/3 частину спірної квартири.

13. 15 березня 2013 року ПП «Юс-центр» та ОСОБА_17 уклали договір суборенди 1/3 частини зазначеної вище квартири.

14. 03 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір суборенди спірної квартири.

15. 15 червня 2013 року ПП «Юс-центр» та ОСОБА_10 було укладено договір суборенди 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 для проживання до 20 травня 2017 року.

16. Крім того, 16 січня 2014 року позивач також дізнався, що у квартирі з дозволу ОСОБА_4 без будь-якого договору оренди житла проживають 
ОСОБА_13 , її син ОСОБА_7 і донька ОСОБА_8 , коли вона виїжджає до Бельгії, де постійно проживає.

17. 04 липня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_18 було укладено договір оренди спірної квартири.

18. 06 липня 2014 року між ПП «Юс-центр» та ОСОБА_12 було укладено договір суборенди 1/3 частин зазначеної вище квартири.

19. 24 липня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 .

20. Позивач посилався на те, що ОСОБА_3 не має жодних прав на спірну квартиру, незаконно передав в оренду належні йому 1/3 частину квартири, 
а також інші 2/3 частини, якими позивач, як співвласник, має право користуватись. Унаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та орендарів, суборендарів за незаконними договорами та осіб, які незаконно проживають у ній, йому було завдані збитки, пов`язані із неодноразовою зміною відповідачами замків у квартирі. Крім того, завдані йому збитки у вигляді упущеної вигоди, яка полягала в неможливості здачі в оренду належної йому на праві власності 1/3 частини квартири. Враховуючи викладене, 
ОСОБА_1 просив задовольнити позов.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

21. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суд виходив із того, що оспорювані ними правовідносини регламентуються положеннями глави 59 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), на які вони не посилалися у позовах, що є підставою для відмови у їх задоволенні. Також ними не надано належних та допустимих доказів правомірності своїх вимог про стягнення збитків і упущеної вигоди.

22. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 06 жовтня 2016 року про виправлення описок, рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 
2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог 
ОСОБА_1 , ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.
Розірвано договори суборенди квартири АДРЕСА_1 від 05 червня 2012 року, що укладені між ПП «Юс-центр» та 
ОСОБА_9 , від 15 червня 2013 року - між ПП «Юс-центр» і ОСОБА_10 , 
від 06 липня 2014 року - між ПП «Юс-центр» і ОСОБА_12 .
Визнано недійсними договори оренди (найму) квартири АДРЕСА_1 від 03 серпня 2013 року, що укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , від 24 липня 2014 року - між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 .
Усунуто перешкоди ОСОБА_1 при здійсненні ним права власності 
на 1/3 частину та права користування на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 , 
ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 3 955,00 грн з кожного.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
У решті рішення суду залишено без змін. 

23. Ухвалою від 25 жовтня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ відхилив касаційну скаргу 
ОСОБА_1 , а рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 залишив без змін.

Судові рішення апеляційної та касаційної інстанцій мотивовані тим, що 
 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , укладаючи оспорювані договори оренди, не мали відповідних повноважень на розпорядження квартирою 
АДРЕСА_1 , оскільки не є її власниками чи користувачами. 
Суди дійшли висновків про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди від 28 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 і 
ПП «Юс-центр», та задоволення інших вимог щодо користування ПП «Юс-центр» спірною квартирою, оскільки ухвалою Апеляційного суду м. Києва 
від 02 грудня 2014 року визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та 
ПП «Юс-центр» щодо укладеного з останнім договору оренди спірної квартири.

Короткий зміст рішення Європейського суду з прав людини

24.  Рішенням від 04 липня 2024 року у справі «Кривченко та Олійник проти України» (CASE OF KRYVCHENKOAND OLIYNYK v. UKRAINE)Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) визнав прийнятною скаргу ОСОБА_1 щодо порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо необґрунтованості та недостатньої вмотивованості судових рішень. Суд зазначив, що національні суди не виконали свого обов`язку обґрунтувати свої рішення та не розглянули відповідних важливих аргументів, висунутих заявником. 

25. Відносно заяви № 22219/18, поданої 24 квітня 2018 року ОСОБА_1 , Суд встановив такі факти.

26. Заявник мав спір з певними приватними особами щодо прав власності та фактичного контролю над квартирою у м. Києві. Національні суди визнали його єдиним законним власником квартири. Проте, як вбачається, квартира на той момент фактично контролювалася приватними особами, які були протилежною стороною у згаданому спорі із заявником. Одна з протилежних сторін, ОСОБА_3 , двома окремими договорами від 28 травня та 05 червня 2008 року передала в оренду 1/3 та 2/3 квартири відповідно підприємству «Ю.» (орендар). Заявник подав два позови, вимагаючи визнати ці договори недійсними, оскільки A.С.O. не був власником квартири і не міг передавати її в оренду. 

27. 02 грудня 2014 року Апеляційний суд м. Києва закрив перше провадження після того, як визнав мирову угоду між заявником та підприємством «Ю.», згідно з якою заявник відмовлявся від свого позову щодо дійсності договору від 05 червня 2008 року про 2/3 частини квартири. Стосовно другого провадження, то апеляційний суд залишив позов без задоволення, оскільки згідно з твердженнями суду цей позов був предметом мирової угоди, визнаної в першому провадженні. 25 жовтня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишив рішення апеляційного суду без змін. 
ЄСПЛ зазначив, що суди не прокоментували доводи заявника, що ці два договори відрізнялися і в другому провадженні він домагався визнання недійсним саме договору від 28 травня 2008 року. Суди не прокоментували, чому закриття провадження у зв`язку з мировою угодою щодо договору від 05 червня 2008 року перешкоджало розгляду позову щодо іншого договору.

28. ЄСПЛ також постановив, що упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені в таблиці у додатку. Згідно з додатком до цього рішення  ОСОБА_1 присуджено суму в розмірі 
1 500 євро на відшкодування моральної шкоди. 

Короткий зміст вимог і мотивів заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами

29. У березні 2026 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судових рішень, ухвалених у цій справі, з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої 
статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у зв`язку зі встановленням ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань під час вирішення справи судом.

30. Обґрунтовуючи наявність підстави для перегляду судових рішень, 
 ОСОБА_1 посилається на рішення ЄСПЛ від 04 липня 2024 року у справі «Кривченко та Олійник проти України», яким визнано прийнятною його скаргу щодо порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з необґрунтованістю або недостатньою вмотивованістю судового рішення.

31. У заяві ОСОБА_1 просив скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2016 року, ухвалу цього ж суду від 06 жовтня 2016 року про виправлення описки та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року у справі № 757/22701/13 у частині відмови в задоволенні його позовних вимог та в цій частині справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Рух справи у Верховному Суді

32. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 18 березня 2026 року суддею-доповідачем у справі визначено суддю Великої Палати Верховного Суду Білоконь О. В.

33. Ухвалою судді Великої Палати Верховного Суду від 23 березня 2026 року визнано неповажними причини пропуску строку подання заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами, залишено її без руху для подання заявником виправленої і доповненої заяви, в якій слід було навести належне обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами, надати відповідні письмові докази на підтвердження таких обставин.

34. Ухвалою судді Великої Палати Верховного Суду від 06 травня 2026 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд за виключними обставинами зазначених судових рішень, відкрито провадження у справі за виключними обставинами та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 10 червня 2026 року. Витребувано з Міністерства юстиції України копію рішення ЄСПЛ від 04 липня 2024 року у справі «Кривченко та Олійник проти України» (CASE OF KRYVCHENKO AND OLIYNYK v. UKRAINE)(заяви 
№ 58568/17 та № 22219/18) разом з його автентичним перекладом українською мовою. 

35.  19 травня 2026 року від Міністерства юстиції України надійшла копія зазначеного рішення ЄСПЛ разом із його автентичним перекладом.

36. У зв`язку із ненадходженням справи до Великої Палати Верховного Суду її розгляд був відкладений на 08 липня 2026 року.

37. 24 червня 2026 року до Великої Палати Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи № 757/22701/13.

38. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи в судове засідання не з`явилися, жодних заяв чи клопотань з приводу неявки не заявили, що не перешкоджає розгляду заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами. 

Фактичні обставини справи

39.  ОСОБА_1 на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

40. Інші 2/3 частини вказаної квартири належали померлим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

41. Згідно з рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня
2012 року (справа № 22-7438/12) право на спадщину, яка складається із 2/3 частин спірної квартири, належним чином за спадкоємцями не оформлене, і ця частка квартири є предметом судового розгляду, за результатом якого немає рішення, що набрало законної сили.

42. Крім того, цим рішенням установлено, що хоч позивач є власником 1/3 частини спірної квартири, але за відсутністю в живих інших її власників, з урахуванням того, що між ними, в тому числі й тими, після яких він успадкував частку у майні, не встановлювався порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, право користування спірною квартирою поширюється на всю квартиру і, відповідно, підлягає захисту в разі порушення вказаного права іншими особами.

43. 28 травня 2008 року ПП «Юс-центр» та ОСОБА_3 уклали договір оренди 1/3 частин квартири  
АДРЕСА_1 для проживання співробітників ПП «Юс-центр» до 28 травня 2017 року.

44. 05 червня 2008 року між ПП «Юс-центр» та ОСОБА_3 був укладений договір оренди 2/3 частин вказаної квартири.

45. 05 червня 2012 року між ОСОБА_9 та ПП «Юс-центр» був укладений договір суборенди, за умовами якого ОСОБА_9 передано в оренду (найм) 
1/3 частина спірної квартири.

46. 17 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ПП «Юс-центр» був укладений договір суборенди, за умовами якого ОСОБА_2 передано в оренду (найм) 
1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

47. 05 червня 2012 року між ОСОБА_16 та ПП «Юс-центр» було укладено договір суборенди та передано в оренду (найм) 1/3 частину вказаної квартири. Водночас оскільки ОСОБА_16 на пів року разом з дитиною виїхала з м. Києва, то за взаємною згодою дію договору суборенди 1/3 частини квартири 
між ОСОБА_16 та ПП «Юс-центр» було призупинено, а 17 березня 2013 року 
між ОСОБА_2 , ПП «Юс-центр» було укладено договір суборенди, за умовами якого було передано в оренду (найм) 1/3 частину спірної квартири.

48. 15 березня 2013 року ПП «Юс-центр» та ОСОБА_17 уклали договір суборенди 1/3 частини зазначеної вище квартири.

49. 03 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір суборенди спірної квартири.

50. 15 червня 2013 року між ПП «Юс-центр» та ОСОБА_10 було укладено договір суборенди 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 для проживання до 20 травня 2017 року.
51. 04 липня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_18 було укладено договір оренди спірної квартири.

52. 06 липня 2014 року між ПП «Юс-центр» та ОСОБА_12 було укладено договір суборенди 1/3 частини зазначеної вище квартири.

53. 24 липня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 .

Мотиви, якими керується Велика Палата Верховного Суду при вирішенні заяви

54. Велика Палата Верховного Суду, заслухавши суддю-доповідачаз дотриманням передбачених законодавством меж і підстав перегляду судових рішень за виключними обставинами, дійшла таких висновків.

55. Відповідно до статті 2 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) та статті 46 Конвенції Україна зобов`язана виконувати остаточне рішення ЄСПЛ у кожній справі, в якій вона є стороною.

56. Глава 3 Закону № 3477-IV визначає, що для виконання рішення ЄСПЛ, яким констатовано порушення Україною Конвенції, мають вживатися заходи індивідуального та загального характеру.

57. За статтею 41 Конвенції, якщо ЄСПЛ визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, ЄСПЛ, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

58. Відповідно до положень частини першої статті 10 Закону № 3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні.

Щодо процесуальних підстав перегляду судових рішень за виключними обставинами та меж такого перегляду

59. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань під час вирішення цієї справи судом.

60. Заява про перегляд судового рішення з підстави, визначеної пунктом 
2 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до Верховного Суду і розглядається у складі Великої Палати (частина третя статті 425 ЦПК України).

61. Розгляд цієї справи за заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами Велика Палата Верховного Суду здійснює в межах доводів та вимог такої заяви, що мають узгоджуватися з висновками ЄСПЛ у відповідному рішенні.

62. До того ж Велика Палата Верховного Суду як суд касаційної інстанції, розглядаючи заяву про перегляд судових рішень за виключними обставинами, не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені судом у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оцінка доводів заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами

63. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

64. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону № 1402-VIII).

65. У рішенні від 04 липня 2024 року у справі «Кривченко та Олійник проти України»ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенціїщодо необґрунтованості та недостатньої вмотивованості судових рішень. Суд зазначив, що національні суди не виконали свого обов`язку обґрунтувати свої рішення та не розглянули відповідних важливих аргументів, висунутих заявником. 

66. Відносно заяви № 22219/18, поданої 24 квітня 2018 року ОСОБА_1 , суд встановив такі факти.

67. Заявник мав спір з певними приватними особами щодо прав власності та фактичного контролю над квартирою у м. Києві. Національні суди визнали його єдиним законним власником квартири. Проте, як вбачається, квартира на той момент фактично контролювалася приватними особами, які були протилежною стороною у згаданому спорі із заявником. Одна з протилежних сторін, ОСОБА_3 двома окремими договорами від 28 травня та 05 червня 2008 року передав в оренду 1/3 та 2/3 квартири відповідно підприємству «Ю.» (орендар). Заявник подав два позови, вимагаючи, inter alia, визнати ці договори недійсними, оскільки A.С.O. не був власником квартири і не міг передавати її в оренду. 

68. 02 грудня 2014 року Апеляційний суд м. Києва закрив перше провадження після того, як визнав мирову угоду між заявником та підприємством «Ю.», згідно з якою заявник відмовлявся від свого позову щодо дійсності договору від 05 червня 2008 року про 2/3 частини квартири. Стосовно другого провадження, то апеляційний суд залишив позов без задоволення, оскільки згідно з твердженнями суду цей позов був предметом мирової угоди, визнаної в першому провадженні. 25 жовтня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишив рішення апеляційного суду без змін. 

69. ЄСПЛ зазначив, що суди не прокоментували доводів заявника, що ці два договори відрізнялися і в другому провадженні він домагався визнання недійсним саме договору від 28 травня 2008 року. Суди не прокоментували, чому закриття провадження у зв`язку з мировою угодою щодо договору від 05 червня 2008 року перешкоджало розгляду позову щодо іншого договору.

70. Перевіряючи встановлені ЄСПЛ порушення за матеріалами справи, Велика Палата Верховного Суду врахувала, що предметом спору є, зокрема, визнання недійсним договору оренди 1/3 частини належної позивачу квартири АДРЕСА_1 , що укладено 
між ПП «Юс-центр» та ОСОБА_1 . 

71. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним зазначеного договору, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що ухвалою Апеляційного суду 
м. Києва від 02 грудня 2014 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ПП «Юс-центр», відповідно до умов якоїОСОБА_1 відмовився від позовних вимог про визнання недійсним договору оренди від 28 травня 2008 року, а відповідач - ПП «Юс-центр» зобов`язався не заявляти в подальшому позовних вимог про недійсність цього договору, його нікчемність чи визнання неукладеним або ж про розірвання цього договору. Суд апеляційної інстанції послався на пункт 3 цієї мирової угоди. 

72. Отже, суд апеляційної інстанції, вважаючи, що за умовами мирової угоди позивач зобов`язався не заявляти вимоги про визнання недійсним договору від 28 травня 2008 року, дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог у цій частині.

73. У справі, рішення у якій переглядає Велика Палата Верховного Суду, суди апеляційної і касаційної інстанцій не звернули уваги на те, що Апеляційний суд 
м. Києва ухвалою від 02 грудня 2014 року у справі № 757/738/14 визнав мирову угоду між позивачем та ПП «Юс-центр», згідно з якою позивач відмовлявся від свого позову щодо дійсності договору від 05 червня 2008 року щодо 2/3 частин квартири, а не договору від 28 травня 2008 року щодо 1/3 частини квартири 
(а. с. 206, 207, т. 4), що й призвело до встановлення ЄСПЛ порушень міжнародних зобов`язань під час вирішення цієї справи національними судами, а саме порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

74. Отже, суди фактично не розглянули позовних вимог про визнання недійсним договору оренди 1/3 частини належної позивачу квартири, відповідно й про виселення ПП «Юс-центр» із зазначеної частини квартири, оскільки умовами мирової угоди позивач відмовився від позовних вимог про виселення та про звільнення квартири відповідачем з підстави фіктивності договору оренди житла від 05 червня 2008 року, а не договору від 28 травня 2008 року.

75. Характер установлених ЄСПЛ порушень, допущених національними судами під час розгляду цієї справи, які й лягли в основу його висновку про порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції, ставить під сумнів результат такого судового розгляду в зазначеній частині.

76. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду визнає обґрунтованою заяву ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за виключними обставинами на підставі рішення ЄСПЛ від 04 липня 2024 року у справі «Кривченко та Олійник проти України» в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди житла від 28 травня 2008 року, укладеного між ПП «Юс-центр» та ОСОБА_3 , усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності на 1/3 частину квартири 
 АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї 
ПП «Юс-центр», заборони перебування у квартирі ПП «Юс-центр» та усім працівникам цього підприємства або особам, які там працювали раніше, стягнення реальних збитків та упущеної вигоди. 

77. Наведені обставини в розумінні пункту ІІ Рекомендації № R(2000)2 є передумовою для повторного розгляду справи у вказаній частині як найбільш ефективного (якщо не єдиного) засобу для відновлення попереднього правового становища, яке сторона мала до порушення Конвенції (restitutio in integrum).

78. Даних про те, що повторний розгляд справи матиме явно непропорційні негативні наслідки для інтересу інших осіб у дотриманні принципу res judicata, матеріали справи не містять.

Висновки за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень

79. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (абзац п`ятий частини третьої статті 429 ЦПК України).

80. Велика Палата Верховного Суду вважає, що констатовані ЄСПЛ порушення конвенційних гарантій з урахуванням обставин цієї справи можна усунути тільки шляхом скасування рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій у частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди житла від 28 травня 2008 року, укладеного між 
ПП «Юс-центр» та ОСОБА_3 , та про усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1  шляхом виселення з неї ПП «Юс-центр» з переданням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. З огляду на це заяву про перегляд судових рішень слід задовольнити частково.

Керуючись частиною дев`ятою статті 34, статтями 423, 429 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року та рішення Апеляційного суду 
м. Києва від 03 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди житла від 28 травня 2008 року, укладеного між Приватним підприємством «Юс-центр» та ОСОБА_3 , усунення перешкод у здійсненні права власності на 1/3 частину квартири  АДРЕСА_1  шляхом виселення з неї ПП «Юс-центр», заборону перебування у квартирі ПП «Юс-центр» та усім працівникам цього підприємства або особам, які там працювали раніше, стягнення реальних збитків та упущеної вигоди скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідачка | | | | О. В. Білоконь
Судді: | | О. О. Банасько | | К. М. Пільков
| | О. Л. Булейко | | С. О. Погрібний
| | О. А. Губська | | Н. С. Стефанів
| | А. А. Ємець | | Т. Г. Стрелець
| | С. І. Кравченко | | О. В. Ступак
| | О. В. Кривенда | | М. Ю. Тітов
| | М. В. Мазур | | В. Ю. Уркевич
| | Н. М. Мартинюк | |