ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 р. | м. Житомир | Справа № 906/233/25

Господарський суд Житомирської області
Суддя Нестерчук С. С.
за участю секретаря судового засідання: Бугайова І. В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом керівника Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області
в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради
до Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок"
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 
1) ОСОБА_1 ; 
2) Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області
про витребування земельної ділянки

за участю представників сторін:
прокурор: Королюк С. М.
від позивача: не з`явився
від відповідача: адвокат Мартиновський О. В. (в режимі відеоконференції)
треті особи: не з`явились

І. СУТЬ СПОРУ

1. Стислий виклад позиції прокурора
Керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області (далі - прокурор) звернувся в інтересах Ружинської селищної ради (далі - позивач) з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" (далі - відповідач, ПСП "Агрофірма "Світанок") про витребування з незаконного володіння відповідача земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2 га з кадастровим номером 1825282000:03:000:0091 на користь держави в особі Ружинської селищної ради.
Позовні вимоги (з урахуванням заяви про зміну правових підстав позову від 02.04.2026) обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка незаконно вибула з державної власності незаконно, оскільки ОСОБА_1 набув її у порядку безоплатної приватизації на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04.09.2020 №6-7088/14-20-СГ після використання ним права на безоплатне одержання земельної ділянки цього виду використання. На підтвердження цих обставин прокурор посилається на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29.08.2024 у справі №291/995/21, яке набрало законної сили. Прокурор зазначає, що державна реєстрація права власності не є самостійною підставою його набуття, а тому черговість державної реєстрації прав ОСОБА_1 на відповідні земельні ділянки не визначає правомірності їх набуття. Після державної реєстрації права власності ОСОБА_1 відчужив спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу ПСП "Агрофірма "Світанок". Прокурор стверджує про недобросовісність відповідача як набувача, який за обставин придбання земельної ділянки мав проявити розумну обачність та міг установити незаконність її набуття продавцем, у зв`язку з чим просить витребувати земельну ділянку на підставі статті 387 ЦК України. 
Наявність підстав для представництва інтересів держави прокурор обґрунтовує бездіяльністю Ружинської селищної ради, яка після повідомлення прокуратури про виявлені порушення самостійно до суду не звернулася та не заперечувала проти пред`явлення позову прокурором. 

2. Стислий виклад заперечень Відповідача
ПСП "Агрофірма "Світанок" заперечує проти позову прокурора та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначено таке:
1) ОСОБА_1 першим реалізував право на безоплатну приватизацію саме щодо спірної земельної ділянки, право власності на яку було зареєстровано 11.09.2020, тоді як право на іншу земельну ділянку, розташовану в Кіровоградській області, зареєстровано 17.09.2020. Тому подальше набуття іншої земельної ділянки, на думку відповідача, не впливає на правомірність набуття спірної ділянки. 
2) Відповідач вважає, що визнання незаконним наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 04.09.2020 №6-7088/14-20-СГ не є достатньою підставою для витребування земельної ділянки, оскільки цей наказ вичерпав свою дію після державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку. 
3) ПСП "Агрофірма "Світанок" вважає себе добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки придбав її на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2020, покладаючись на державну реєстрацію права власності продавця – ОСОБА_1 . При цьому відповідач зазначає, що державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на іншу земельну ділянку, розташовану в Кіровоградській області, проведена пізніше – 17.09.2020. Крім того, відповідач посилається на наявність волі держави на передачу спірної земельної ділянки ОСОБА_1 та вважає її витребування непропорційним втручанням у право мирного володіння майном і таким, що не відповідає принципу належного урядування. 
Також ПСП "Агрофірма "Світанок", посилаючись на відсутність належно підтверджених підстав для представництва прокурором інтересів держави, просить залишити позов прокурора без розгляду. 

3. Виклад позиції інших учасників у справі 
Ружинська селищна рада самостійної позиції щодо заявлених вимог не висловила; заяв, пояснень чи клопотань по суті спору до Суду не подала. 
Третя особа ОСОБА_1 письмової позиції щодо позовних вимог не висловив, заяв чи клопотань до Суду не подавав. 
ГУ Держгеокадастру у Житомирській області у клопотанні (вх. № 4453 від 07.03.2025) зазначило, що при вирішенні спору покладається на розсуд Суду, та просило здійснювати розгляд справи без участі його представника. 

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання
21.02.2025 до Господарського суду Житомирської області (далі - Суд) надійшла позовна заява керівника Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради.
Ухвалою Суду від 26.02.2025 залишено позовну заяву без руху, прокурору надано строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.
04.03.2025 прокурор у строк, встановлений судом, на виконання вимог ухвали подав заяву про усунення недоліків.
Ухвалою від 06.03.2025 Суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, підготовче засідання призначено на 25.03.2025.
21.03.2025 через підсистему "Електронний суд" представник відповідача подав відзив на позовну заяву (вх.№ 3680/25 від 24.03.2025.)
24.03.2025 через підсистему "Електронний суд" представник відповідача подав заяву про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) ОСОБА_1 ; 2) Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (вх.№01-44/895/25 від 25.03.2025).
У підготовчому засіданні 25.03.2025 Суд прийняв до розгляду відзив на позовну заяву та протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 08.04.2025. 
Ухвалою від 25.03.2025 Суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 та Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області. 
26.03.2025 через підсистему "Електронний суд" прокурор подав:
- заперечення на клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду (вх.№3837/25);
- відповідь на відзив (вх.№3838), у якій заперечує щодо наведених відповідачем аргументів.
27.03.2025 через підсистему "Електронний суд" прокурор на виконання вимог ухвали подав докази направлення третім особам копії позовної заяви та доданих до неї документів (вх.№3906).
07.04.2025 через підсистему "Електронний суд" ГУ Держгеокадастру в Житомирській області подало клопотання про розгляд справи без участі їх представника (вх.№4453). 
Протокольною ухвалою від 08.04.2025 Суд вирішив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з його необґрунтованістю. 
Протокольною ухвалою від 08.04.2025 Суд відклав підготовче засідання на 29.04.2025.
08.04.2025 о 12:07 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі (вх.№01-44/1057/25).
18.04.2025 до Суду від прокурора надійшли заперечення на клопотання представника відповідача про зупинення розгляду справи (вх.№4993/25).
25.04.2025 через підсистему Електронний суд представник відповідача подав:
- заяву (вх. №5327/25 від 25.04.2025) з доказами направлення заяви про зупинення провадження у справі позивачу та прокурору;
- заяву (вх. №01-44/1219/25 від 25.04.2025) про витребування доказів у прокурора та відкладення підготовчого засідання;
- заяву (вх. №5357/25 від 28.04.2025) з доказами про направлення заяви про зупинення провадження у справі та витребування доказів третім особам.
Протокольною ухвалою від 29.04.2025 Суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі у зв`язку з безпідставністю. Крім того, Суд залишив без розгляду клопотання представника відповідача про витребування у прокурора доказу щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду вартості спірної земельної ділянки, обґрунтованого набранням чинності Закону України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача".
Ухвалою Суду від 29.04.2025 позовну заяву керівника Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради залишено без руху з метою забезпечення виконання нових вимог, визначених Законом №4292-ІХ. Цією ухвалою встановлено Ружинській селищній раді та Прокурору строк для усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня її вручення шляхом надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оціненого згідно із законом на дату подання позову. 
05.05.2025 через підсистему "Електронний суд" Селищна рада подала заяву про усунення недоліків (вх.№5751), у якій викладено письмові пояснення щодо виконання ухвали від 29.04.2025.
06.05.2025 через підсистему "Електронний суд" прокурор подав:
- заяву про усунення недоліків (вх.№5765) з письмовими поясненнями на виконання ухвали від 29.04.2025;
- заяву з доказами направлення вищезазначених пояснень третім особам (вх.№5778/25).
Суд ухвалою від 07.05.2025 позовну заяву керівника Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради залишив без розгляду у зв`язку з неусунення прокурором/позивачем недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження від 29.04.2025.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 ухвалу Господарського суду Житомирської області від 07.05.2025 залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.03.2026 ухвалу Господарського суду Житомирської області від 07.05.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 у справі № 906/233/25 скасовано, а справу передано для продовження розгляду до Господарського суду Житомирської області.
20.03.2026 матеріали справи надійшли до Господарського суду Житомирської області.
Суд ухвалою від 23.03.2026 продовжив розгляд справи №906/233/25 зі стадії підготовчого провадження та призначив підготовче засідання на 08.04.2026.
02.04.2026 через підсистему "Електронний суд" прокурор подав:
- клопотання про долучення доказів (вх.№4226);
- заяву про зміну правових підстав позову (вх.№01-44/1395/26).
У підготовчому засіданні 08.04.2026 Суд протокольною ухвалою прийняв до розгляду заяву прокурора про зміну правових підстав позову, в якій, не змінюючи предмета позову, у зв`язку з набранням чинності Законом №4292-ІХ прокурор уточнив правову кваліфікацію заявленої вимоги про витребування земельної ділянки з незаконного володіння, посилаючись на ст. 387 ЦК України, та навів обставини, які, на його думку, свідчать, що ПСП "Агрофірма "Світанок" є недобросовісним набувачем. 
Ухвалою від 08.04.2026 Суд встановив відповідачу та третім особам строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень на заяву прокурора про зміну правових підстав позову. Цією ж ухвалою, Суд залишив без розгляду клопотання прокурора про долучення доказів, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 19.05.2026.
У період з 30.04.2026 по 15.05.2026 головуючий суддя перебувала у відпустці.
13.04.2026 через підсистему "Електронний суд" прокурор подав клопотання про долучення доказів (вх.№4649 від 14.04.2026).
У підготовчому засіданні 19.05.2026 Суд протокольною ухвалою долучив докази, подані прокурором разом з клопотанням (вх.№4649 від 14.04.2026). Крім того, Суд ухвалою від 19.05.2026 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.06.2026.
Судове засідання, призначене на 23.06.2026, не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючої судді у відрядженні на підставі наказу суду від 18.06.2026 №10-ВД. Ухвалою Суду судове засідання відкладено на 01.07.2026.
У судовому засіданні 01.07.2026 Суд заслухав вступне слово прокурора, представника Підприємства та оголосив перерву в судовому засіданні до 08.07.2026.
У судовому засіданні 08.07.2026 Суд дослідив наявні в матеріалах справи докази, закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами. З метою належної підготовки учасників справи до судових дебатів Суд вирішив оголосити перерву у судовому засіданні до 12.08.2026.
У період з 21.07.2026 по 07.08.2026 головуючий суддя перебувала у відпустці.
У судовому засіданні 12.08.2026 прокурор та представник Підприємства виступили у судових дебатах із заключним словом. Після судових дебатів Суд перейшов до стадії ухвалення рішення та, враховуючи складність справи, відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 19.08.2026.
Ружинська селищна рада та ГУ Держгеокадастру у Житомирській області у судові засідання не з`являлися, про дату, час і місце їх проведення повідомлялися належним чином шляхом надсилання ухвал до їхніх електронних кабінетів, що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками про доставку електронного листа. 
ОСОБА_1 у судові засідання не з`являвся, про причини неявки Суд не повідомляв, заяв чи клопотань не подавав. Про дату, час і місце судових засідань повідомлявся шляхом направлення ухвал засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а також додатково шляхом розміщення оголошення на вебсайті судової влади. Поштові повідомлення були повернуті на адресу суду у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою.
За приписами частини першої статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Оскільки Ружинська селищна рада та треті особи були належним чином повідомлені про розгляд справи, їх явка обов`язковою не визнавалася, а неявка зазначених учасників справи не перешкоджала її розгляду по суті. 
Суд вважає, що розгляд цієї справи здійснено упродовж розумного строку у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та пункту 10 частини третьої статті 2 ГПК України. Під час розгляду справи суд вчиняв процесуальні дії без невиправданих зволікань, забезпечуючи сторонам можливість реалізації їхніх процесуальних прав та ефективний судовий захист. З огляду на це перевищення строку розгляду справи по суті, визначеного статтею 195 ГПК України, за обставин цієї справи було об`єктивно зумовленим та не призвело до порушення права сторін на справедливий суд.
У судовому засіданні 19.08.2026 Суд проголосив скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).
Складення повного тексту рішення з незначним перевищенням процесуального строку зумовлене значним обсягом матеріалів справи та складністю спірних правовідносин, що потребувало додаткового часу для забезпечення повноти та належної мотивованості висновків Суду.

ІІІ. Фактичні обставини справи
Дослідивши матеріали справи та надані учасниками докази, Суд установив такі фактичні обставини. 
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20.08.2020 № 11-11204/14-20-СГ ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3523883600:02:001:5349 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. 
17.09.2020 право власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; підставою внесення запису було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 54209927 від 23.09.2020. 
26.10.2020 ОСОБА_1 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 3523883600:02:001:5349 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 3983, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бабіч Л. Ю. 
Водночас наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 27.05.2020 № 6-5521/14-20-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, розташованої за межами населених пунктів на території Вишнівської сільської ради Ружинського району Житомирської області.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 04.09.2020 № 6-7088/14-20-СГ затверджено відповідний проєкт землеустрою та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 1825282000:03:000:0091 для ведення особистого селянського господарства.
На підставі зазначеного наказу проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 1825282000:03:000:0091; підставою внесення відповідного запису зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 53948388 від 08.09.2020.
11.09.2020 між ОСОБА_1 та ПСП "Агрофірма "Світанок" укладено договір купівлі-продажу № 2336, за яким спірну земельну ділянку з кадастровим номером 1825282000:03:000:0091 відчужено Підприємству. Договір посвідчено приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенець О. А., а право власності ПСП "Агрофірма "Світанок" зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Обставини набуття ОСОБА_1 зазначених земельних ділянок були предметом судового розгляду у справі № 291/995/21 за позовом виконувача обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 , Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки.
Рішенням Ружинського районного суду від 29.08.2024 у справі №291/995/21 визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 04.09.2020 №6-7088/14-20-СГ та витребувано у ПСП "Агрофірма "Світанок" земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2 га з кадастровим номером 1825282000:03:000:0091, розташовану на території Вишнівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, за межами населених пунктів, на користь Ружинської об`єднаної територіальної громади в особі Ружинської селищної ради. 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 04.12.2024 рішення Ружинського районного суду від 29.08.2024 у частині вирішення вимоги про витребування земельної ділянки від ПСП "Агрофірма "Світанок" скасовано, а провадження у справі в цій частині закрито з огляду на віднесення такого спору до юрисдикції господарського суду. Водночас рішення суду першої інстанції в частині вимоги до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 04.09.2020 № 6-7088/14-20-СГ залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 18.12.2025 у справі № 291/995/21 касаційну скаргу ПСП "Агрофірма "Світанок" залишено без задоволення, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29.08.2024 та постанову Житомирського апеляційного суду від 04.12.2024 в оскарженій частині - без змін. 
Прокурор, посилаючись на встановлені у справі №291/995/21 обставини, стверджує, що внаслідок повторного використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію спірна земельна ділянка вибула з державної власності поза волею держави.
Під час розгляду цієї справи прокурор, змінивши правові підстави позову та посилаючись на статтю 387 ЦК України, подав додаткові докази, які, за його твердженням, мають значення для оцінки добросовісності ПСП "Агрофірма "Світанок" під час придбання спірної земельної ділянки. 
Зокрема, прокурор послався на обставини, відображені у постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 272/192/22, а саме: ОСОБА_3 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 08.12.2020 № 6-8675/14-20-СГ набув у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 1820383200:05:000:0268 для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку зареєстровано 16.12.2020 та яку 18.12.2020 він відчужив ПСП "Агрофірма "Світанок". Водночас наказом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 26.11.2020 ОСОБА_3 було передано у власність іншу земельну ділянку площею 2 га того самого цільового призначення, право власності на яку зареєстровано 28.12.2020 та надалі відчужено ОСОБА_2 , який на підставі договору оренди землі від 09.04.2021 передав її у користування ТОВ "Горизонт".
Цією постановою касаційну скаргу ПСП "Агрофірма "Світанок" задоволено частково. Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 26.12.2022 та постанову Житомирського апеляційного суду від 10.04.2023 у частині позовних вимог керівника Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради Житомирської області до ПСП "Агрофірма "Світанок" про витребування земельної ділянки площею 2,0000 га, з кадастровим номером 1820383200:05:000:0268, розташованої за межами населеного пункту Городківка, Бердичівського району, Житомирської області, скасовано та провадження в цій частині позовних вимог закрито у зв`язку з віднесенням такого спору до юрисдикції господарського суду.
18.12.2020 ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_4 , та ПСП "Агрофірма "Світанок" уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 1820383200:05:000:0268, площею 2 га, що розташована на території Городківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.
Прокурор стверджує, що від імені ОСОБА_3 діяв ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_1 при укладенні договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки з ПСП "Агрофірма "Світанок". Обидва договори нотаріально посвідчувалися у м. Василькові Київської області.
Крім того, прокурором подано договір купівлі-продажу від 30.03.2021 земельної ділянки з кадастровим номером 3523886000:02:000:5597, площею 2 га, що розташована на території Петроостріївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, яку відчужив ОСОБА_3 ОСОБА_2 через представників за довіреністю ОСОБА_5 і Хмельницьку А. Р. відповідно.

ІV. МОТИВИ СУДУ
1. Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором у цій справі
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Наведені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20.
Отже, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі відповідного уповноваженого органу, прокурор не замінює цей орган у судовому процесі, однак і не виконує функцію його представництва, оскільки представляє державу та є окремим самостійним суб`єктом звернення.
Конституційний Суд України зазначив, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Згідно з ч. 4, 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Як зазначено прокурором у позовній заяві, порушення інтересів держави полягає у незаконному вибутті спірної земельної ділянки з державної власності внаслідок її передачі ОСОБА_1 з порушенням вимог земельного законодавства та подальшого відчуження відповідачу. Необхідність представництва прокурор обґрунтовує тим, що Ружинська селищна рада, будучи органом, уповноваженим на захист відповідних майнових інтересів територіальної громади, самостійно заходів до витребування земельної ділянки не вжила. 
Суд зазначає, що Ружинська селищна рада є органом, уповноваженим здійснювати захист майнових інтересів відповідної територіальної громади щодо спірної земельної ділянки. 
Матеріалами справи підтверджується, що Ружинській селищній раді було відомо про обставини вибуття спірної земельної ділянки та необхідність її судового витребування, зокрема у зв`язку з її участю у справі № 291/995/21. Постановою Житомирського апеляційного суду від 04.12.2024 провадження у зазначеній справі в частині вимоги про витребування земельної ділянки від ПСП "Агрофірма "Світанок" було закрито у зв`язку з віднесенням цього спору до юрисдикції господарського суду. 
Крім того, 26.12.2024 Бердичівська окружна прокуратура листом № 50-90-6781вих-24 повідомила Ружинську селищну раду про виявлені порушення та фактично надала їй можливість самостійно вжити заходів для захисту відповідного інтересу. У відповідь листом від 30.12.2024 № 02-25/5541 Ружинська селищна рада повідомила, що самостійно звернутися до суду не може, та не заперечувала проти ініціювання прокурором позову про витребування спірної земельної ділянки. 
Незалежно від обґрунтованості наведених Селищною радою причин незвернення до суду, визначальним для оцінки наявності підстав для представництва є те, що компетентний орган, будучи обізнаним про можливе порушення відповідного інтересу та маючи повноваження на його судовий захист, самостійно такого захисту не здійснив.
Від моменту ухвалення постанови Житомирського апеляційного суду від 04.12.2024 і до звернення прокурора з цим позовом 21.02.2025 Ружинська селищна рада самостійно до господарського суду з відповідною вимогою не звернулася. При цьому прокурор до подання позову дотримався порядку, передбаченого частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", повідомивши Ружинську селищну раду про здійснення представництва.
За таких обставин Суд дійшов висновку, що прокурор підтвердив нездійснення Ружинською селищною радою захисту відповідного інтересу протягом розумного строку та дотримався встановленого законом порядку, що свідчить про наявність передбачених законом підстав для представництва інтересів держави у цій справі.

2. Оцінка Суду суті позовних вимог
З огляду на встановлені фактичні обставини справи Суд переходить до правової кваліфікації спірних правовідносин та визначення норм права, які підлягають застосуванню.
Предметом спору є вимога прокурора про витребування з володіння ПСП "Агрофірма "Світанок" земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 1825282000:03:000:0091 на користь Ружинської селищної ради. За своїм характером спір є речово-правовим і потребує вирішення питання про наявність передбачених законом підстав для витребування спірної земельної ділянки від відповідача з урахуванням обставин її набуття відповідачем та того, чи був ПСП "Агрофірма "Світанок" добросовісним набувачем на момент придбання земельної ділянки. 
Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Водночас частиною четвертою статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено такі обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальне значення мають саме обставини, які були безпосередньо досліджені та встановлені судом у попередній справі і знайшли відображення у судовому рішенні, що набрало законної сили. Такі обставини повторному доказуванню не підлягають, що спрямовано на забезпечення правової визначеності та недопущення повторного встановлення тих самих фактів у спорах за участю відповідних осіб.
Разом з тим преюдиційність не поширюється на правову оцінку встановлених обставин, надану іншим судом. Висновки щодо правового значення фактів, застосування норм матеріального права та наявності правових підстав для задоволення певної вимоги Суд здійснює самостійно при вирішенні конкретного спору.
Отже, при розгляді цієї справи Суд ураховує обставини, встановлені судовими рішеннями у справі № 291/995/21, у межах їх преюдиційного значення, водночас самостійно надає правову оцінку обставинам набуття ПСП "Агрофірма "Світанок" спірної земельної ділянки та вирішує питання про наявність передбачених законом підстав для її витребування.
Відповідно до статей 76 - 79, 86 ГПК України Суд оцінює докази на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, за винятком обставин, які відповідно до закону не підлягають доказуванню.
З урахуванням наведеного Суд переходить до вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заявленої вимоги.
Щодо інтересу держави, на захист якого заявлено позов
Як зазначено прокурором у позовній заяві, порушення інтересів держави полягає у незаконному вибутті спірної земельної ділянки з державної власності внаслідок її передачі ОСОБА_1 з порушенням вимог земельного законодавства та подальшого відчуження ПСП "Агрофірма "Світанок". 
Інтерес держави у спірних правовідносинах полягає у забезпеченні законності розпорядження землями, охороні землі як національного багатства та збереженні земельних ресурсів у власності відповідної територіальної громади у випадках, передбачених законом. 
Відповідно до статей 80, 83 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. До комунальної власності належать, зокрема, землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, які передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
27.05.2021 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 № 1423-ІХ.
Пунктом 24 розділу X "Перехідні положення" ЗК України передбачено, що землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах відповідних територіальних громад, за винятком визначених законом категорій земель, вважаються землями комунальної власності таких територіальних громад. Земельні ділянки, право державної власності на які не було зареєстроване, перейшли у комунальну власність з дня набрання чинності зазначеним пунктом.
Спірна земельна ділянка розташована за межами с. Вишневе в межах території Ружинської територіальної громади та до її передачі ОСОБА_1 належала до земель сільськогосподарського призначення державної власності. Судовим рішенням у справі № 291/995/21, яке набрало законної сили, наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04.09.2020 № 6-7088/14-20-СГ, на підставі якого ОСОБА_1 набув цю земельну ділянку, визнано незаконним та скасовано.
Отже, з урахуванням встановленої судовим рішенням незаконності наказу, на підставі якого спірну земельну ділянку було передано у приватну власність, встановлених у цій справі обставин її вибуття з державної власності та положень пункту 24 розділу X "Перехідні положення" ЗК України майновий інтерес щодо її повернення до комунальної власності належить Ружинській територіальній громаді. 
Відповідно до статей 80, 83 ЗК України та частини першої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" цей інтерес у спірних правовідносинах реалізує Ружинська селищна рада як представницький орган відповідної територіальної громади. 
Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.
Щодо належного та ефективного способу захисту
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, від 16.04.2025 у справі № 924/971/23, від 02.07.2025 у справі № 902/122/24).
За змістом статті 152 ЗК України власник земельної ділянки вправі вимагати усунення порушень його прав, а захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, та застосування інших передбачених законом способів захисту.
Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем. 
Верховний Суд послідовно виходить із того, що у разі позбавлення власника володіння нерухомим майном належним способом захисту є віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право на це майно. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна забезпечує ефективне відновлення порушеного права, оскільки відповідне судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності за особою, на користь якої майно витребувано. Окреме оспорювання правочинів чи записів про державну реєстрацію права власності у такому випадку не є необхідним для відновлення права.
У цій справі спірна земельна ділянка перебуває у володінні ПСП "Агрофірма "Світанок", за яким зареєстровано право приватної власності, тоді як вимога прокурора спрямована на її витребування на користь Ружинської селищної ради. Отже, заявлений спосіб захисту відповідає характеру стверджуваного порушення та є належним і ефективним способом захисту майнового інтересу, за захистом якого подано позов. 
Щодо підстав для витребування земельної ділянки та недобросовісності/добросовісності відповідача 
Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. 
Згідно з частиною першою статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. 
Отже, правові наслідки придбання майна від особи, яка не мала права його відчужувати, залежать, зокрема, від добросовісності набувача та наявності передбачених статтею 388 ЦК України підстав для витребування майна.
За змістом частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник вправі витребувати це майно лише у випадках, визначених цією нормою. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 вказано, що "Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.66))".
Після прийняття Судом заяви прокурора про зміну правових підстав позову прокурор обґрунтовує вимогу положеннями статті 387 ЦК України, посилаючись на недобросовісність відповідача при набутті права власності на спірну земельну ділянку та стверджуючи, що ПСП "Агрофірма "Світанок" знало або, проявивши розумну обачність, повинно було встановити незаконність набуття ОСОБА_1 спірної земельної ділянки. 
Верховний Суд, переглядаючи судові рішення у цій же справі №906/233/25, у постанові від 03.03.2026 зазначив, що питання добросовісності чи недобросовісності набувача може бути вирішене лише після дослідження доказів під час ухвалення рішення по суті спору. При цьому у випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 ЦК України без застосування приписів частини п`ятої статті 390 ЦК України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). Натомість у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 виходила з того, що для визначення добросовісності набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 зазначено, що добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. 
Такий підхід узгоджується із загальним принципом, за яким особа, вступаючи у цивільні правовідносини щодо майна, право власності на яке зареєстроване в установленому законом порядку, вправі виходити із правомірності дій державного органу та достовірності офіційно зареєстрованого речового права, якщо конкретні обставини не давали їй підстав сумніватися у цьому. 
Релевантним для цієї справи є висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.07.2026 у справі № 924/538/24, в якій спір також стосувався витребування земельної ділянки, яка була повторно передана фізичній особі органом Держгеокадастру у порядку безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, а надалі відчужена за відплатним договором юридичній особі. Верховний Суд наголосив, що при вирішенні питання про витребування нерухомого майна суд має передусім оцінити добросовісність його зареєстрованого володільця, зокрема з`ясувати, чи знав або міг знати набувач про порушення порядку набуття майна. При цьому Верховний Суд у зазначеній справі врахував, що первинне незаконне вибуття земельної ділянки було наслідком дій самого органу Держгеокадастру, який повторно передав громадянину земельну ділянку у порядку безоплатної приватизації, та дійшов висновку про необхідність урахування цієї обставини при оцінці допустимості втручання у право добросовісного наступного набувача.
Отже, для висновку про недобросовісність ПСП "Агрофірма "Світанок" недостатньо встановити лише незаконність набуття земельної ділянки ОСОБА_1 . Необхідно встановити обставини, які дають достатні підстави для висновку, що саме відповідач на момент укладення з ОСОБА_1 договору купівлі-продажу знав або за конкретних обставин справи повинен був знати про відсутність у ОСОБА_1 права на відчуження спірної земельної ділянки.
Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 29.08.2024 у справі № 291/995/21, яке в цій частині набрало законної сили, встановлено обставини передачі ОСОБА_1 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на підставі наказів ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20.08.2020 № 11-11204/14-20-СГ та ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04.09.2020 № 6-7088/14-20-СГ, а останній наказ визнано незаконним та скасовано. 
Тому обставини порушення ОСОБА_1 установленого законом порядку безоплатного набуття земельної ділянки та незаконності наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04.09.2020 № 6-7088/14-20-СГ у цій справі повторному доказуванню не підлягають. Водночас ці обставини не визначають добросовісності ПСП "Агрофірма"Світанок", оскільки питання про обізнаність відповідача щодо відповідного порушення у справі № 291/995/21 не вирішувалося. 
Вирішуючи питання про добросовісність ПСП "Агрофірма "Світанок", Суд виходить з того, що від набувача нерухомого майна може вимагатися розумна обачність, однак її межі визначаються конкретними обставинами придбання майна і характером інформації, яка була доступною набувачу на момент укладення правочину. 
У цій справі встановлено, що ОСОБА_1 набув спірну земельну ділянку на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 04.09.2020 №6-7088/14-20-СГ, після чого за ним було проведено державну реєстрацію права власності. 11.09.2020 ОСОБА_1 відчужив спірну земельну ділянку ПСП "Агрофірма "Світанок" за відплатним договором купівлі-продажу.
Суд враховує нетривалий проміжок часу між набуттям ОСОБА_1 права на спірну земельну ділянку та її відчуженням відповідачу. Водночас ця обставина окремо взята не свідчить про те, що покупець знав про незаконність права продавця. Для такого висновку вона має оцінюватися у взаємозв`язку з іншими відомостями, які існували та могли бути доступними відповідачу саме станом на 11.09.2020. 
Для оцінки обізнаності відповідача істотним є також зміст відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на дату укладення договору. 
Суд враховує, що відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права, а не з моменту прийняття компетентним органом рішення про передачу земельної ділянки у власність
Як установлено Судом, право власності ОСОБА_1 на іншу земельну ділянку з кадастровим номером 3523883600:02:001:5349, з набуттям якої прокурор пов`язує повторне використання права на безоплатну приватизацію, зареєстровано 17.09.2020, тобто після придбання відповідачем спірної земельної ділянки 11.09.2020. 
Отже, станом на дату укладення договору відомості Державного реєстру речових прав не давали відповідачу можливості встановити факт набуття ОСОБА_1 іншої земельної ділянки того самого виду використання. 
Наявність на той час наказу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20.08.2020 № 11-11204/14-20-СГ не свідчить про обізнаність відповідача щодо його існування. Прокурор не довів ані того, що ПСП "Агрофірма "Світанок" фактично знало про цей наказ, ані того, що відомості про нього були загальнодоступними в офіційному інформаційному ресурсі, перевірка якого за конкретних обставин придбання спірної земельної ділянки обґрунтовано могла вимагатися від покупця. 
Інший підхід фактично означав би покладення на набувача обов`язку не лише перевірити зареєстроване право відчужувача, а й самостійно з`ясовувати всю його попередню діяльність щодо реалізації права на безоплатну приватизацію на території України, встановлювати існування адміністративних актів різних територіальних органів Держгеокадастру та перевіряти, чи не приймалися щодо нього інші рішення про передачу земельних ділянок.
За встановлених у цій справі обставин такий обсяг перевірки виходив би за межі розумної обачності, якої обґрунтовано можна очікувати від учасника цивільного обороту, та фактично переносив би на приватного набувача ризик неналежного виконання державними органами покладених на них повноважень щодо законності розпорядження землями та належного функціонування відповідних інформаційних систем.
При цьому у справі № 291/995/21 встановлено, що при вирішенні питання про передачу ОСОБА_1 спірної земельної ділянки компетентним органом не було належним чином перевірено використання ним права на безоплатне отримання земельної ділянки відповідного виду. Отже, порушення було допущене на стадії реалізації державним органом власних владних повноважень. За таких обставин недобросовісність наступного набувача не може обґрунтовуватися лише тим, що він не виявив порушення, якого при прийнятті відповідного рішення не виявив орган, уповноважений державою на розпорядження такими землями.
Суд також оцінює доводи прокурора про те, що ПСП "Агрофірма "Світанок", як суб`єкт господарювання, діяльність якого пов`язана із сільськогосподарськими землями, мало знати положення статті 116 ЗК України щодо одноразовості безоплатної передачі земельної ділянки за кожним видом використання.
Суд погоджується, що відповідач як професійний учасник відповідних правовідносин мав знати вимоги земельного законодавства. Однак знання норми права не є тотожним обізнаності про конкретний юридичний факт попередньої реалізації продавцем права на безоплатну приватизацію. Для встановлення недобросовісності необхідно довести, що відповідач знав або за доступною йому на момент укладення правочину інформацією повинен був знати саме про таку попередню реалізацію ОСОБА_1 відповідного права. Матеріали справи цього не підтверджують.
На підтвердження доводів щодо недобросовісності відповідача прокурор посилається також на обставини придбання ПСП "Агрофірма "Світанок" іншої земельної ділянки з кадастровим номером 1820383200:05:000:0268, яку ОСОБА_3 набув у порядку безоплатної приватизації та надалі відчужив відповідачу.
Із матеріалів справи вбачається, що при укладенні 18.12.2020 договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки від імені ОСОБА_3 діяв ОСОБА_4 – та сама особа, яка діяла від імені ОСОБА_1 при відчуженні спірної земельної ділянки. Обидва договори укладалися з ПСП "Агрофірма "Світанок" та посвідчувалися у м. Василькові Київської області.
Суд ураховує ці обставини як непрямі докази, що підлягають оцінці в сукупності з іншими доказами. Водночас правочин щодо земельної ділянки ОСОБА_3 укладено 18.12.2020, тобто більш ніж через три місяці після придбання відповідачем спірної земельної ділянки 11.09.2020. Подія, що відбулася пізніше, не підтверджує без додаткових доказів обізнаність відповідача станом на дату спірного правочину.
Крім того, матеріали справи не містять достатніх доказів пов`язаності ПСП "Агрофірма "Світанок" з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , їх представниками або іншими особами, існування спільного узгодженого плану щодо набуття земельних ділянок, домовленостей, відповідного руху коштів чи інших обставин, які б у сукупності давали достатні підстави для висновку про обізнаність відповідача щодо незаконності набуття спірної земельної ділянки продавцем.
Постанова Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 272/192/22, на яку також посилається прокурор, не встановлює недобросовісності ПСП "Агрофірма "Світанок" як набувача земельної ділянки, оскільки провадження у частині вимоги про її витребування від Підприємства було закрито з огляду на належність відповідного спору до господарської юрисдикції. Отже, саме існування іншого спору за участю відповідача не має наперед установленої доказової сили для оцінки його поведінки станом на 11.09.2020.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України, якщо законом установлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, її поведінка вважається добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.
Оцінивши відповідно до статті 86 ГПК України наведені прокурором обставини та подані на їх підтвердження докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємному зв`язку, Суд не встановив достатніх підстав для висновку, що станом на 11.09.2020 ПСП "Агрофірма "Світанок" знало або, проявивши розумну обачність, повинно було знати про незаконність набуття ОСОБА_1 спірної земельної ділянки.
Отже, прокурор не довів недобросовісності відповідача, у зв`язку з чим Суд виходить із того, що ПСП «Агрофірма «Світанок» є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки.
Щодо гарантій статті 1 Першого протоколу до Конвенції 
Суд зазначає, що зареєстроване право власності ПСП "Агрофірма «Світанок" на спірну земельну ділянку становить "майно" у розумінні статті 1 Першого протоколу, а його припинення внаслідок задоволення віндикаційної вимоги становитиме втручання у право на мирне володіння майном.
Вирішуючи питання про можливість витребування спірної земельної ділянки, Суд враховує гарантії, передбачені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та практику Європейського суду з прав людини щодо втручання держави у право мирного володіння майном, зокрема добросовісного набувача.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три норми: перша, закріплена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і встановлює принцип мирного володіння майном; друга, передбачена другим реченням цього абзацу, стосується позбавлення майна та визначає умови його допустимості; третя, закріплена у другому абзаці, визнає право держав контролювати використання майна відповідно до загальних інтересів. Друга і третя норми стосуються окремих форм втручання у право мирного володіння майном та мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення від 23.01.2014 у справі East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, §§ 166– 168).
Втручання у право мирного володіння майном є сумісним зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції за умови дотримання трьох взаємопов`язаних критеріїв: законності втручання, наявності легітимної мети та пропорційності застосованого заходу такій меті.
Вимога законності передбачає, що втручання повинно мати достатню нормативну основу у національному праві, яке має бути доступним, достатньо чітким і передбачуваним у своєму застосуванні, а саме втручання – відповідати принципу верховенства права та не бути свавільним. ЄСПЛ визначає законність як першу і найважливішу вимогу статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Правовою підставою для витребування спірної земельної ділянки становлять положення статей 387, 388 ЦК України.
Заявлена прокурором вимога переслідує державний інтерес, пов`язаний із забезпеченням законності розпорядження земельними ресурсами та поверненням земельної ділянки територіальній громаді. ЄСПЛ визнає, що відновлення державою своїх прав власності на незаконно відчужені земельні ділянки може бути виправданою підставою для позбавлення власності, а належне управління землею, що відповідає інтересам суспільства та відповідної територіальної громади є метою, яка відповідає суспільному інтересу у значенні другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення від 04 грудня 2025 року у справі Kosmatska v. Ukraine, заява № 9953/16, § 42). 
Щоб бути сумісним із загальним правилом, викладеним у першому реченні першого абзацу статті 1 Першого протоколу, втручання у право на мирне володіння "майном", окрім того, що має бути передбачене законом і застосовуватися в інтересах суспільства, також повинно досягти "справедливого балансу" між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту фундаментальних прав особи ("Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy) [ВП], 2000, § 107).
Позбавлення власності без виплати суми, обґрунтовано пов`язаної з її вартістю, зазвичай призводить до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і становить непропорційний тягар для заявника (див. рішення від 16.02.2017 у справі "Кривенький проти України" (Kryvenkyy v. Ukraine), № 43768/07, пункт 45; від 09.12.1994 у справі "Святі монастирі проти Греції" (The Holy Monasteries v. Greece), пункт 71, серія А № 301-А, від 10.06.2021 "Колишній король Греції та інші проти Греції" [ВП] (Former King of Greece and Others v. Greece) [GC], заява № 25701/94, пункт 89, ЄСПЛ 2000-XII).
Одночасно з додержанням принципу пропорційності оцінюється й дотримання принципу належного урядування.
У рішенні від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04, §§ 70– 71) ЄСПЛ наголосив на особливій важливості принципу "належного урядування". Цей принцип вимагає, щоб у питаннях загального інтересу, особливо коли вони зачіпають основоположні права, зокрема право власності, державні органи діяли своєчасно, належно та послідовно, а також запроваджували внутрішні процедури, які забезпечують прозорість їхньої діяльності, мінімізують ризик помилок і сприяють юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, пов`язаних із майновими інтересами.
Водночас принцип належного урядування не позбавляє державні органи можливості виправляти допущені ними помилки, у тому числі спричинені власною недбалістю. Однак необхідність виправлення такої помилки не повинна непропорційно втручатися у право, набуте особою, яка добросовісно покладалася на законність дій органу публічної влади. ЄСПЛ виходить із того, що ризик помилки державного органу має покладатися на державу, а її наслідки не повинні усуватися за рахунок заінтересованої особи; у разі позбавлення добросовісного володільця майна принцип належного урядування може вимагати надання йому належної компенсації або іншого відповідного відшкодування.
У рішенні від 04.12.2025 у справі Kosmatska v. Ukraine (заява № 9953/16) ЄСПЛ повторив, що будь-яке втручання у мирне володіння майном має забезпечувати справедливий баланс між загальним інтересом та захистом прав особи, а такий баланс порушується, якщо на особу покладається індивідуальний та надмірний тягар. У цьому ж контексті ЄСПЛ знову звернувся до принципу належного урядування та зазначив, що необхідність виправлення попередньої помилки держави не повинна непропорційно втручатися у нове право, набуте особою, яка добросовісно покладалася на правомірність дій органів публічної влади.
Застосовуючи зазначені принципи до обставин справи Kosmatska v. Ukraine, ЄСПЛ звернув увагу на те, що насамперед держава мала забезпечити дотримання встановленої процедури приватизації земель, а після виявлення можливих порушень – ужити заходів для притягнення до відповідальності осіб, винних у заподіяних державі збитках. За таких умов покладення наслідків допущених під час первинного відчуження порушень на останнього добросовісного власника без належної компенсації не забезпечувало справедливого балансу.
ЄСПЛ також окремо зауважив, що внесені у 2025 році зміни до ЦК України, спрямовані на захист добросовісних набувачів, відображають підхід, за яким у разі витребування майна на користь держави чи територіальної громади наслідки такого витребування, зокрема фінансові, повинна нести держава, якщо кінцевий власник є добросовісним набувачем. При цьому для такого підходу не є визначальним, чи набув останній власник майно безпосередньо від держави, чи внаслідок подальшого правочину з приватною особою.
Отже, при вирішенні питання про можливість витребування спірної земельної ділянки Суд має забезпечити справедливий баланс між публічним інтересом у дотриманні законності розпорядження земельними ресурсами та майновими правами добросовісного набувача, враховуючи характер допущеного порушення, роль державних органів у його виникненні та наявність установленого законом компенсаційного механізму.
У постанові від 01.07.2026 у справі № 924/538/24 Верховний Суд також звернув увагу, що у випадку, коли земельна ділянка вибула з державної власності внаслідок помилки компетентного органу, який без належних правових підстав повторно передав її громадянину у порядку безоплатної приватизації, наслідки такого порушення не можуть автоматично покладатися на наступного добросовісного набувача. Втручання у право особи, яка добросовісно покладалася на законність дій державного органу, без забезпечення належного балансу та компенсації може становити для неї індивідуальний і надмірний тягар.
Щодо застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України 
09.04.2025 набрав чинності Закон України від 12.03.2025 № 4292-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" (далі - Закон № 4292-IX), яким, зокрема, статтю 390 ЦК України доповнено частиною п`ятою, за змістом якої суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. 
Пунктом 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4292-IX передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом. 
Позов у цій справі прокурор подав у лютому 2025 року, тобто до набрання чинності Законом № 4292-IX, однак станом на 09.04.2025 рішення суду першої інстанції про витребування спірної земельної ділянки ухвалено не було. Отже, в силу прямої вказівки пункту 2 розділу II Закону № 4292-IX положення частини п`ятої статті 390 ЦК України щодо умов та порядку компенсації добросовісному набувачеві підлягають застосуванню під час вирішення цього спору.
Як установлено вище, ПСП "Агрофірма "Світанок" є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки.
Водночас матеріали справи не містять доказів попереднього внесення прокурором або Ружинською селищною радою на депозитний рахунок Суду вартості спірної земельної ділянки, визначеної відповідно до вимог частини п`ятої статті 390 ЦК України.
Таким чином, передбачена законом обов`язкова умова для ухвалення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь територіальної громади не виконана. 
За таких обставин, установивши добросовісність ПСП "Агрофірма "Світанок" та відсутність попереднього внесення вартості спірної земельної ділянки на депозитний рахунок Суду, Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленої вимоги про витребування земельної ділянки.
При цьому такий висновок не спростовує встановленої незаконності повторного отримання ОСОБА_1 земельної ділянки у порядку безоплатної приватизації. Однак порушення, допущені при первинному вибутті земельної ділянки з державної власності, не можуть бути усунуті шляхом позбавлення добросовісного кінцевого набувача майна поза компенсаційним механізмом, прямо встановленим частиною п`ятою статті 390 ЦК України. 

V. Висновки Суду
Враховуючи усталену практику ЄСПЛ, зокрема рішення від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України", Суд зазначає, що обов`язок суду мотивувати рішення не означає необхідності надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Водночас суд має надати оцінку вирішальним доводам, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
У цьому рішенні Суд надав оцінку доказам та ключовим аргументам сторін, що мали визначальне значення для правильного вирішення спору.
Розглянувши справу із застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи і досліджених доказів, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

VІ. Судові витрати
Судові витрати на сплату судового збору покладаються на Житомирську обласну прокуратуру відповідно до ст. 129 ГПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 129, 233, 236, 237, 238, 241 ГПК України, Суд
ВИРІШИВ:
У задоволені позовних вимог керівника Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради - відмовити.

Позивач: Ружинська селищна рада (код ЄДРПОУ 04344707; вул. Незалежності, буд. 2, с-ще Ружин, Бердичівський р-н, Житомирська обл., 13601)
Відповідач: Приватне сільськогосподарське підприємство "Агрофірма "Світанок" (код ЄДРПОУ 03754024; вул. Монастирська, буд. 1, с. Ковалівка, Білоцерківський р-н, Київська обл., 08652)

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи мають право оскаржити це рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 03.09.2026

Суддя С. НЕСТЕРЧУК