Справа № 309/2420/26
Провадження № 3/309/619/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2026 року         м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Кемінь В.Д., розглянувши матеріали, які надійшли з Хустського РУП ГУ НП України у Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше до адміністративної відповідальності за ознаками даної статті не притягувався, 
за ст. 124 та ст.122-4 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №700103 від 22 червня 2026 року, ОСОБА_1 22.06.2026 року о 09 год. 30 хв., в м.Хуст по вул. Свободи, №27, керуючи транспортним засобом «Фольксваген транспортер», д.н.з. НОМЕР_1 , під час об`їзду припаркованого автомобіля, не дотримався безпечного бокового інтервалу допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген транспортер», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження, потерпілих немає, чим порушив вимоги п.п. 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
Також згідно протоколу серії ЕПР1 №700093 від 22 червня 2026 року, ОСОБА_1 22.06.2026 року о 09 год. 30 хв., в м.Хуст по вул. Свободи, №27, керуючи транспортним засобом «Фольксваген транспортер», д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв ДТП та залишив місце події до якої він причетний, чим порушив вимоги п.п. 2.10.а ПДР України за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.
Постановою Хустського районного суду від 29.06.2026 року дані справи про адміністративні правопорушення об`єднані в одне провадження.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнав повністю, а у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не визнав.
Суду пояснив, що 22.06.2026 року близько 09 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter T4», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Свободи у м. Хуст. Під час виконання маневру повороту з вул. Свободи на вул. Братів Бращайків почув звуковий сигнал та побачив автомобіль швидкої медичної допомоги, який рухався назустріч посередині проїзної частини, оскільки смуга його руху була частково зайнята припаркованими транспортними засобами.
З метою надання переваги в русі автомобілю швидкої медичної допомоги він максимально змістився праворуч, наблизившись до припаркованих транспортних засобів. При цьому зупинку свого автомобіля не здійснював та екстрене гальмування не застосовував, оскільки позаду рухалися інші транспортні засоби, а ширина проїзної частини, на його думку, дозволяла безпечний роз`їзд. Крім того, аналогічним чином діяли й інші водії, які рухалися попереду нього.
Після того як він розминувся з автомобілем швидкої медичної допомоги, продовжив рух. У момент роз`їзду працювала сирена автомобіля швидкої медичної допомоги, що створювала значний шум.
Того ж дня до його місця проживання в с. Поточок Хустського району прибули працівники поліції, які повідомили, що він є учасником дорожньо-транспортної пригоди та залишив місце її вчинення. Він підтвердив, що дійсно перебував у м. Хуст на вул. Свободи у зазначений час. Працівники поліції оглянули його автомобіль, однак будь-яких механічних пошкоджень не виявили.
Крім того, працівники поліції надали йому контактні дані власника транспортного засобу, з яким, за їх твердженням, відбулося зіткнення. Після спілкування з водієм він оглянув його автомобіль та встановив, що було пошкоджено ліве зовнішнє дзеркало заднього виду.
ОСОБА_1 зазначив, що, розуміючи обставини події, не виключає можливості дотику до припаркованого автомобіля, оскільки керував мікроавтобусом, який має значні габарити, а для утворення виявлених пошкоджень дзеркала було достатньо навіть незначного контакту, якого він міг не відчути, через звуки сирени автомобіля швидкої медичної допомоги
Також пояснив, що відшкодував завдану власнику транспортного засобу ОСОБА_2 матеріальну шкоду. Наполягав, що, оскільки не почув жодного удару та не усвідомлював факту контакту з іншим транспортним засобом, не мав наміру залишати місце дорожньо-транспортної пригоди.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
У відповідності до положення ст. 9 КУпАП- адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Диспозиція статті 124 КУпАП передбачає порушення учасниками дорожнього руху, правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Пунктом 13.1 ПДР України передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 251 КУпАП визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Крім визнання своєї вини, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, стверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №700103 від 22.06.2026 року;
- схемою місця ДТП, яка сталася 22.06.2026 року о 16 год. 42 хв.,
- письмовими поясненнями власника ТЗ «Мерседес Транспортер», д.н.з. НОМЕР_3 , від 22.06.2026 року ОСОБА_2 .
Разом з тим, на думку суду вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не підтверджується належними та допустимими доказами долученими до матеріалів справи.
Так на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення надано наступні докази:
- протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №7000093 від 22.06.2026 року;
- письмові пояснення власника ТЗ «Мерседес Транспортер», д.н.з. НОМЕР_3 , від 22.06.2026 року ОСОБА_2 .
Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Згідно вимогст.245КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Положенням ст.280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП характеризується умисною формою вини.
Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення особи, в тому числі і щодо вчинення адміністративного правопорушення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: у т.ч. місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі трьох складників: фактичних обставин; правової кваліфікації; формулювання порушення.
При цьому під формулюванням порушення (суть) розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.
У той же час, підставами застосування норми закону є скоєння діяння, фактичні обставини якого й зумовлюють її вибір. Коли фактичні обставини діяння й норма права, яка передбачає відповідальність за його скоєння, встановлені правильно, однак неправильно обрана форма закону -застосована не та частина статті закону, чи редакція статті, яка не була чинною на момент порушення, або ж не давала підстав для застосування її зворотної дії в часі, указівка на сам закон,то таке застосування закону про відповідальність є незаконним.
Адже, юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові, як-то: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.
Уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання Суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
Отже під час провадження у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи.
Тим самим, такий недолік автоматично незалежно від доданих до справи матеріалів тягне за собою закриття провадження в останній на підставі п. 1)ст. 247 КУпАП.
Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні Хустським РУП ГУНП в Закарпатській області, суддя установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.
Так, ОСОБА_1 пояснив, що через інтенсивний дорожній рух та сильний звуковий сигнал автомобіля швидкої медичної допомоги він не відчув жодного удару та не усвідомлював того, що допустив зіткнення з іншим транспортним засобом. Зазначені пояснення ОСОБА_1 не спростовуються матеріалами справи, є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.
Суд враховує, що в момент можливого контакту працювала сирена автомобіля швидкої медичної допомоги, яка створювала значний звуковий шум, а дорожній рух був інтенсивним, що об`єктивно могло перешкодити водію сприйняти незначний дотик до іншого транспортного засобу.
Згідно зі схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.06.2026 року, пошкодження автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2 , полягають у пошкодженні лівого зовнішнього дзеркала заднього виду. Характер таких пошкоджень сам по собі не спростовує тверджень ОСОБА_1 про те, що контакт був незначним і за конкретних дорожніх умов він міг об`єктивно його не відчути.
З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку, що належних і достатніх доказів того, що ОСОБА_1 усвідомлював свою причетність до дорожньо-транспортної пригоди та умисно залишив місце її вчинення, матеріали справи не містять.
Відповідно, відсутні підстави для висновку про наявність у його діях умисної форми вини, яка є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
При цьому сам по собі факт визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке характеризується необережною формою вини, за встановлених судом обставин не є достатнім для висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки для останнього обов`язковим є встановлення факту усвідомлення особою своєї причетності до дорожньо-транспортної пригоди та умисного залишення місця її вчинення.
За встановлених обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не доведена згідно критерію «поза розумним сумнівом», що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.
Статтею 33 КУпАП України передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обираючи стягнення для ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, враховую відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин.
Відтак, вважаю за необхідне піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення його права керування транспортними засобами. Таке покарання, в даному випадку, буде достатнім для виховання вказаної особи, та запобігання вчинення нових правопорушень.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 124, 122-4, 247, 283-285, 287, 291, 294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП провадженням закрити, на підставі ст. 247 п.1 КУпАП за відсутністю в його діях складу правопорушення.
Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок судового збору.
Відповідно до ч.1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 680 грн.
Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя:         Кемінь В. Д.