Справа № 127/23539/23
Провадження № 22-ц/801/1841/2026
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року | Справа № 127/23539/23 | м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),
суддів: Оніщука В.В., Ковальчука О.В.,
за участі секретаря судового засідання: Ходакової М.Г. 
позивач: АТ «Перший Український Міжнародний Банк»
відповідач : ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив
07.08.2023 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Вказало, що 10.12.2021 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви про приєднання №1002041833301 було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1002041833301, в якому ним було обрано надання споживчого кредиту за пакетом послуг «Кредитний плюс». Згідно умов цього договору АТ «Перший Український Міжнародний Банк» зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти у сумі 201 000 грн, строком на 36 місяців до 10.12.2024 року, зі сплатою передбачених договором процентів у розмірі 0,010% річних та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99%, а ОСОБА_1 зобов`язався у визначені умовами договору строки і порядок повернути кредит та сплатити всі передбачені платежі відповідно до  Графіку платежів. Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, перерахувавши 10.12.2021 року на банківський рахунок відповідача кредитні кошти. Водночас, ОСОБА_1 належним чином зобов`язання не виконував ,внаслідок чого у нього станом на 18.06.2023 року виникла заборгованість за договором у розмірі 254 426,83 грн, з яких: 189 303,09 грн — заборгованість за тілом кредиту; 23,80 грн — заборгованість за процентами та 65 099,94 грн – заборгованість за комісією.
Посилаючись на те, що термін повернення кредиту відповідачем настав достроково, а заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена , позивач просив стягнути з  ОСОБА_1 на його користь заборгованість у вказаній сумі.
Рішенням Вінницького міського суду від 13.10.2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за у розмірі 254 426,83 грн. і судовий збір у розмірі 3816,40 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права ,а у справі ухвалити нове рішення ,яким у задоволенні позову відмовити. Вказав, що публічна пропозиція укладення публічного договору , надана позивачем, діяла з 01.11.2021 року, однак позивач не довів, що саме її повний текст з усіма додатками, тарифами та умовами кредитування був доведений до відома ОСОБА_1 до моменту підписання заяви 10.12.2021 року, а тому сам факт посилання на цю редакцію не підтверджує погодження відповідачем усіх умов кредитування. Позивачем надано виписки за рахунками, однак вони не дають можливості встановити порядок формування заборгованості, зокрема, відокремити кредитні кошти від власних коштів ОСОБА_1 та нарахування всіх інших складових заборгованості . Позивачем надсилалася відповідачу письмова вимога від 18.06.2023 року про погашення заборгованості у розмірі 254 426,83 грн., однак матеріали справи не містять належних доказів її отримання ним, у зв`язку з чим факт її отримання належним чином не доведений.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково , виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги повністю , суд виходив із того, що між сторонами на підставі укладеного 10.12.2021 року договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1002041833301 виникли договірні кредитні правовідносини, за умовами яких позивач зобов`язався надати ОСОБА_1 на споживчі потреби кредитні кошти у сумі 201 000 грн, строком на 36 місяців, зі сплатою передбачених договором процентів у розмірі 0,010% річних та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99%, а ОСОБА_1 зобов`язався у визначений договором строк і порядок повернути кредит та сплатити всі передбачені платежі відповідно до Графіку платежів. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання та перерахував 10.12.2021 року відповідачу кредитні кошти у розмірі 201 000 грн, а відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, унаслідок чого станом на 18.06.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 254 426,83 грн, яка складалася із 189 303,09 грн основної заборгованості за кредитом, 23,80 грн заборгованості за процентами та 65 099,94 грн заборгованості за комісією. Однак, ОСОБА_1 порушив взяті на себе договірні зобов`язання порушив , а заявлена до стягнення заборгованість підтверджена належними доказами. 
Разом із тим, колегія суддів вважає, що із висновками і рішенням суду у повній мірі погодитись не можна, оскільки суд порушив норми матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги про не доведення позивачем обізнаності ОСОБА_1 з умовами публічної пропозиції договору з усіма додатками, тарифами та умовами кредитування до моменту підписання ним заяви 10.12.2021 року, а тому не підтверджує погодження відповідачем усіх умов кредитування, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).  Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Стаття 634 ЦК України передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У даному випадку укладення ОСОБА_1 договору з позивачем відбулось шляхом вчинення відповідачем власноручного письмового підпису 10.12.2021 року у заяві №1002041833301 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1002041833301, у якій ним було обрано в якості конкретного виду банківської послуги - надання йому споживчого кредиту за пакетом послуг «Кредитний плюс», із конкретними умовами кредитування розміром передбачуваних відсотків,тощо (а.с.2-зворот).
Зазначена заява, що містить власноручно вчинений ОСОБА_1 у письмовому вигляді підпис містить пункт ,який гласить про те, що підписанням цієї заяви ОСОБА_1 беззастережно підтверджує прийняття ним публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування. 
Тим самим відповідач у заяві підтвердив, що ознайомився із публічною пропозицією позивача від 01.11.2021 року та усіма додатками, тарифами та умовами кредитування, які в ній містяться і згоден із ними, тому у цій частині доводи апеляційної скарги безпідставні.
Разом із тим, доводи апеляційної скарги про те, що надані виписки за рахунками відповідача не дають можливості встановити порядок формування заборгованості, зокрема, та перевірити правильність нарахування всіх інших складових заборгованості, є такими ,що частково заслуговують на увагу.
Апеляційним судом встановлено, що 10.12.2021 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви про приєднання №1002041833301 було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1002041833301, в якому відповідачем було обрано надання споживчого кредиту за пакетом послуг «Кредитний плюс». (а.с.4-5).
Згідно умов договору, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти у сумі 201 000 грн строком на 36 місяців до 10.12.2024 року, зі сплатою передбачених договором процентів 0,010% річних та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99%, а ОСОБА_1 зобов`язався у визначений договором і графіком платежів строк повернути кредит та сплатити всі передбачені платежі.(а.с.4)
Згідно графіку платежів , платіжні періоди починаються з 10.12.2021 року до 10.12.2024 року із встановленою сумою щомісячного платежу у розмірі 9584,09 грн та 9584,6 грн (останній платіж), у вказану суму входить платіж комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3999,90 грн щомісяця.
Згідно платіжної інструкції №TR.54396353.59600.8810 від 10.12.2021 року АТ «ПУМБ» перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 201 000 грн. (а. с. 17 – зворот).
Як вбачається з виписки /особового рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 10.12.2021 року по 18.06.2023 року на вказаний рахунок 10.12.2021 року було перераховано 201 000 грн із призначенням – «надання кредитних коштів за договором №1002041833301 від 10.12.2021 року» (а.с.19 -зворот).
Згідно п.5.9.4 публічної пропозиції АТ «ПУМБ» від 01.11.2021 року ,умови якої є складовою договору , банк набуває право вимагати від клієнта дострокового повернення всього споживчого кредиту або частини споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної лінії, а клієнт зобов`язаний виконати таку вимогу банку при настанні будь-якої із подій перелічених нижче, кожна з яких визнається істотним порушенням клієнтом умов договору, зокрема, порушення зобов`язань з повернення споживчого кредиту або сплати процентів за користування споживчим кредитом/комісії за обслуговування кредитної заборгованості згідно графіку платежів.
Відповідно до п. 5.9.5 пропозиції , якщо банк набув право вимагати від клієнта дострокового повернення всього споживчого кредиту або частини споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості та висунув відповідну вимогу про дострокове повернення, клієнт зобов`язаний виконати таку вимогу в строк не пізніше 30 календарних днів з дня її отримання. Якщо протягом вказаного строку клієнт усуне порушення, яке є підставою для направлення банком зазначеної вимоги , така вимога банку втрачає чинність. Зі спливом встановленого цим пунктом договору строку виконання вимог банку, останній набуває право розпочати стягнення суми заборгованості в судовому порядку з метою задоволення вимог банку про дострокове повернення всього споживчого кредиту або частини споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості та неустойко. 
Крім того, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Відповідно до ч.4 ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
ОСОБА_1 належним чином зобов`язання належним чином не виконував і графік платежів порушував ,внаслідок чого у позивача виникло право дострокової вимоги повернення кредиту і відповідних платежів ,а у відповідача обов`язок повернути кредитні кошти на заявлену письмову вимогу позивача в строк не пізніше 30 календарних днів з дня її отримання.
Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 18.06.2023 року звертався на адресу ОСОБА_1 з вимогою дострокового виконання зобов`язань перед банком за кредитним договором і погашення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 254 426,83 грн не пізніше 30 календарних днів з дня отримання цього повідомлення, що підтверджується списком згрупованих відправлень №2030621 ПУМБ_320_1 ,в якому містить адреса ОСОБА_1 (а.с.15) 
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №1002041833301 від 10.12.2021 року станом на 18.06.2023 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 254 426,83 грн, з яких: 189 303,09 грн — заборгованість за тілом кредиту; 23,80 грн — заборгованість за процентами та 65 099,94 грн – заборгованість за комісією, яку і стягнув суд . (а.с. 18-19) 
Разом із тим, в частині наявності у позивача правової підстави для стягнення заборгованості з комісії ,суд не врахував, що згідно ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування». Положення ч.1,2,5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч.2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст. 1 та ч.2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Згідно п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог ЗУ «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
ЗУ «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит..
Згідно з ч.5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. 
Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1-2 ст. 11, ч.5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок щодо застосування вказаних норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 Верховний Суд зауважував ,що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.ч.1,2 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг, пов`язаних із обслуговування споживчого кредиту і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч.1,2 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»».
Як вбачається, у тексті договору, що є предметом дослідження у цій справі , не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця – позивача , які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням споживчого кредиту, що надавався відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). 
Матеріали справи також не містять доказів, що ОСОБА_1 користувався такими послугами. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, положення пункту щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в силу ч.1-2 ст. 11, ч.5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» є нікчемним, а тому висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині вимог про стягнення комісії у розмірі 65 099,94 грн, є помилковими.
Оскільки суд у резолютивній частині оскарджуваного рішення стягнув з відповідача заборгованість у загальній сумі у розмірі 254 426,83 грн  , безпідставно включивши до її складу 65 099,94 грн комісії за обслуговування кредитної заборгованості, умова щодо змісту якого не конкретизована і не узгоджена з відповідачем, є нікчемною і не підлягає стягненню, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення - про стягнення такої заборгованості у розмірі за виключенням заборгованості з комісії у розмірі 65 099,94 грн. 
Оскільки матеріалами справи підтверджено факт надання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 201 000 грн, а також наявність станом на 18.06.2023 року заборгованості за тілом кредиту в розмірі 189 303,09 грн та за процентами — 23,80 грн. документально підтверджений розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача складає 189 326,89 грн (189 303,09 грн + 23,80 грн). 
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а рішення суду підлягає скасуванню та ухваленню апеляційним судом нового про задоволення позовних вимог частково та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 189 326,89 грн.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Оскільки суд неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового про задоволення позовних вимог частково та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 189 326,89 грн., у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.
‘Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог АТ «Перший Український Міжнародний Банк», з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2839,78 грн а з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1464,92 грн. Таким чином, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог шляхом взаємного зарахування (заміщення) зустрічних вимог щодо їх відшкодування. При цьому до фактичного стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає різниця між зазначеними сумами, яка становить 1374,86 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України- 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду від 13.10.2023 року скасувати.
Позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк»заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1002041833301 у розмірі 189 326,89 грн, з яких 189 303,09 грн - заборгованість за тілом кредиту та 23,80 грн - заборгованість за процентами.
У задоволенні решти позовних вимог АТ «Перший Український Міжнародний Банк» - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір у розмірі 1374,86 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук 

судді: О.В. Ковальчук

В.В. Оніщук