П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 400/12441/25

| Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О. Дата і місце ухвалення: 09.07.2026р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи Головне управління Національної поліції в Миколаївській області, Міністерство оборони України, про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , треті особи Головне управління Національної поліції в Миколаївській області, Міністерство оборони України, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил вiйськового обліку та перебування його у розшуку;
- зобов`язати Центральний PTЦK виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та перебування його у розшуку;
- визнати протиправною бездіяльність Центрального PTЦK, яка полягає у не повiдомленнi органiв Нацiональної полiцiї про відсутність підстав для адміністративного затримання ОСОБА_1 та доставлення його до Центрального PTЦK;
- зобов`язати Центральний РТЦК направити повідомлення органам Національної поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача до Центрального PTЦK у відповідності до вимог п. 79 Порядку організації та ведення вiйськового облiку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. №1487;
- зобов`язати Центральний PTЦК направити повідомлення органам Національної поліції про відсутність адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210, ст. 201-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що із застосунку «Резерв+» він дізнався про оголошення його у розшук відповідачем у зв`язку із порушенням правил військового обліку, що виразилося в тому, що ОСОБА_1 не став на військовий облік за новою адресою проживання. Позивач стверджував, що ще в червні 2024 року вчасно оновив облікові дані у застосунку «Резерв+» та вказав дійсну адресу місця проживання. Позивач вважає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та перебування його у розшуку, посилаючись на те, що до Реєстру вносяться дані саме про притягнення до відповідальності за порушення правил військового обліку, в той час як він до адміністративної відповідальності за ст.ст.210, 210-1 КУпАП не притягувався, протокол про адміністративне правопорушення у встановленому порядку щодо нього не складався. До того ж, чинне законодавство не містить такого поняття як «розшук військовозобов`язаного, призовника та резервіста» та у ТЦК та СП відсутній механізм оголошення розшуку таких осіб. На законодавчому рівні проведення розшуку осіб передбачено лише в порядку кримінального процесуального законодавства щодо осіб, які мають процесуальний статус підозрюваного або обвинувачуваного. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення від 09.07.2026р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення його позову у повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що до повноважень відповідача належить притягнення військовозобов`язаного до відповідальності за порушення правил військового обліку з прийняттям відповідної постанови, а також внесення відповідачем до Реєстру таких даних про притягнення військовозобов`язаного до адміністративної відповідальності. Проте, відносно ОСОБА_1 ані протоколу про адміністративне правопорушення за ст.210 КУпАП, ані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності складено не було. Оскільки факту притягнення до адміністративної відповідальності апелянта не було, відомості до Реєстру внесені безпідставно. З вказаного слідує, що дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 , які полягають у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку, які в подальшому були відображені у графі «Порушення правил військового обліку» у мобільному застосунку «Резерв +», за відсутності факту притягнення позивача до адміністративної відповідальності у встановленому законодавством порядку, були вчинені всупереч положень чинного законодавства та є протиправними.
Також, апелянт посилається на те, що у чинному законодавстві України інститут «розшуку» належить виключно до сфери кримінального процесуального права та спеціального законодавства про зниклих безвісти. Поняття «розшук», яким оперують інформаційні системи ТЦК та СП, взагалі не передбачене та не визначене положеннями профільного Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Застосунок «Резерв+» є лише електронним кабінетом — інформаційно телекомунікаційним інтерфейсом доступу до бази даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (ЄДРПВР). Перелік інформації, яка має право там зберігатися, є вичерпним і суворо регламентований статтею 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів». Закон не наділяє органи ведення Реєстру повноваженнями вносити до нього власні судження, припущення щодо наявності ознак правопорушення або статуси з кримінального процесу (такі як «у розшуку»). А тому відображення будь-яких інших даних, окрім вичерпного переліку, встановленого статтею 7 Закону №1951-VIII, є незаконним та становить собою штучне створення негативних правових наслідків для громадянина. Сформувавши звернення до Національної поліції за відсутності встановленого факту вчинення правопорушення, відповідач діяв всупереч вимогам ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а суд першої інстанції надав цим незаконним діям хибну правову оцінку.
Посилається апелянт і на те, що суд першої інстанції у своєму рішенні фактично підмінив собою уповноважений орган та самостійно констатував наявність правопорушення. Така констатація відбулася з ігноруванням процедури, імперативно визначеної КУпАП (без складання протоколу, без з`ясування обставин, без заслуховування пояснень особи, збирання доказів та винесення постанови).
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що у діях ОСОБА_1 взагалі відсутня подія та об`єктивна сторона інкримінованого адміністративного правопорушення. Позивач не змінював місце проживання ні до, ні після взяття його на облік відповідачем у 2022 році. 18.06.2024р., виконуючи імперативні вимоги Закону №3633-IX щодо обов`язкового уточнення облікових даних, позивач протягом 60 днів лише підтвердив у застосунку «Резерв +» свою актуальну адресу проживання. Уточнення даних в електронному кабінеті не є тотожним «зміні місця проживання». До того ж, суд першої інстанції проігнорував пряму норму матеріального права — примітку 1 до статті 210 КУпАП (яка поширюється і на ст. 210-1 КУпАП), згідно з якою положення цих статей не застосовуються у разі можливості отримання держателем ЄДРПВР персональних даних шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими реєстрами.
Апелянт зазначає, що він виїхав за межі України ще у 2022 році (наявні відповідні відмітки Державної прикордонної служби про перетин державного кордону). З того часу і дотепер ОСОБА_1 постійно проживає за кордоном та жодного разу не в`їжджав на територію України. Враховуючи безперервне перебування за кордоном, апелянт фізично не міг «прибути до нового місця проживання» на території України (зокрема, до с. Мостове), як це безпідставно стверджує відповідач, з яким погодився суд першої інстанції. 
ГУНП в Миколаївській області та ІНФОРМАЦІЯ_5 подали письмові відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. 
ІНФОРМАЦІЯ_5 у поданому відзиві зазначає, що Законом №1951-VIII унормовано внесення до Реєстру даних, як про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 КУпАП, так і про виконання особою військового обов`язку, до якого, серед іншого, відповідно до частини третьої статті 1 Закону №2232-XII включено обов`язок дотримання правил військового обліку. Тобто, Закон №1951-VIII розрізняє такі дані між собою. Орган уповноважений надавати оцінку в контексті наявності у військовозобов`язаних порушень правил військового обліку, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію є ТЦК та СП, посадові особи якого уповноважені виявляти факти порушень та подавати відповідні звернення до органів Національної поліції, що вказує на легітимність дій ТЦК та СП, оскільки жодний інший державний/недержавний орган не має права на законних підставах затримати та доставити особу для складення протоколу за даний вид правопорушення. Стосовно посилання ОСОБА_1 на те, що він з 2022 року перебуває за межами території України, то ІНФОРМАЦІЯ_5 просить врахувати, що апелянт, будучи законослухняним громадянином і перебуваючи за кордоном, 18.06.2024р. чітко виконав вимогу Закону №3633-IX: він авторизувався в офіційному застосунку Міністерства оборони України «Резерв+» та уточнив свої дані, підтвердивши адресу своєї незмінної реєстрації на території Україні, телефон та електронну пошту. Вказаний факт свідчить про наявність чергового порушення правил військового обліку, що допустив позивач. Зокрема, в порушення абз. 4 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який є частиною мобілізаційного законодавства, не уточнив свої персональні дані (адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані) в спосіб встановлений законодавцем (через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки) протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку». Вказане свідчить, що позивач або не належним чином виконав вимоги законодавства, або наразі вводить суд в оману.
ГУНП в Миколаївській області у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що внаслідок отримання звернення ІНФОРМАЦІЯ_2 у ГУНП в Миколаївській області виник обов`язок щодо внесення до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» даних про таке звернення, яке містило інформацію відносно позивача про порушення останнім законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку відповідно до ст.210 КУпАП. Таким чином, внесення Миколаївським районним управлінням поліції ГУНП в Миколаївській області до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» даних про звернення ІНФОРМАЦІЯ_6 , яке містило інформацію відносно позивача про порушення останнім законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку відповідно до статей 210, 210-1 КУпАП , не є свідченням притягнення позивача до відповідної адміністративної відповідальності, а лише відображає зміст отриманого Миколаївським районним управлінням поліції ГУНП в Миколаївській області звернення.
20.08.2026р. та 07.09.2026р. від ОСОБА_1 надійшли відповіді на відзиви ГУНП в Миколаївській області та ІНФОРМАЦІЯ_4 на його апеляційну скаргу, в яких позивач навів свої обґрунтування щодо зазначених у відзивах позицій відповідача та третьої особи. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 . 
Позивачу після оновлення інформації в додатку «Резерв+» стало відомо, що відносно нього міститься інформація «Порушення правил військового обліку».
Відповідно до інформації, яка відображена у електронному військово-обліковому документі позивача, причиною звернення до Нацполіції є «Не стали на військовий облік за новою адресою», дата звернення 24.05.2025р.
Адреса проживання позивача зазначена як: АДРЕСА_1 .
Вважаючи, що дії відповідача, які полягають у внесенні до застосунку «Резерв+» даних про порушення правил військового обліку та про розшук є протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що чинним законодавством на ІНФОРМАЦІЯ_5 покладено повноваження щодо обліку осіб, стосовно яких ТЦК виявлено факт можливого порушення правил військового обліку (вбачаються ознаки правопорушення), при цьому, для складання відповідного протоколу та вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності необхідно доставити таку особу до ТЦК. На виконання цих повноважень Центральний РТЦК 24.05.2025р. проінформував органи Національної поліції про встановлений щодо позивача факт порушення, що може в майбутньому мати наслідком притягнення позивача до адміністративної відповідальності. За висновками суду, внесення цієї інформації є суто забезпечувальним заходом та наперед не визначає винність особи в адміністративному правопорушенні. Зазначена інформація вноситься не стосовно осіб щодо яких вже винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, а щодо яких у ТЦК є відомості про порушення правил військового обліку (вбачаються ознаки правопорушення) і які потребують доставлення їх до органів ТЦК для вирішення питання про складання протоколу та притягнення до адміністративної відповідальності. Інформація щодо розшуку позивача органи національної поліції отримали автоматично, в порядку взаємодії між базами даних.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність протиправності в діях ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо інформування органів Національної поліції про виявлення з боку позивача ознак порушення правил військового обліку та внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно ч.ч.1, 3 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Частиною 5 статті 33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (ч.1 ст.34 Закону №2232-ХІІ).
23.02.2022р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №154, якою затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення №154).
Відповідно до пункту 1 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктом 8 Положення №154 встановлено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є, зокрема, виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Абзацом другим пункту 14 Положення №154 передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та ІНФОРМАЦІЯ_9 , районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідає за військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
На виконання ч.5 ст.33 Закону №2232-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487), пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період (п.3 Порядку №1487).
Призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом (п.19 Порядку №1487).
Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів наведені у Додатку 2 до Порядку №1487 (далі - Правила).
Відповідно до п.7 Правил, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, серед іншого, особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік.
Пунктами 3 та 4 Правил встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Громадяни, які ухиляються від військового обліку, навчальних (перевірочних) або спеціальних зборів, від призову на базову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, несуть кримінальну відповідальність.
Зокрема, ст.ст. 210 та 210-1 КУпАП регламентують відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Згідно ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Пунктом 79 Порядку №1487 встановлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки зокрема:
- організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;
- організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям;
- організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них;
- розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами, посадовими особами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також зіпсуттям або недбалим зберіганням військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними та резервістами, які перебувають у запасі СБУ, розвідувальних органів);
- повідомляють органам досудового розслідування про факти, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення громадянами, які ухиляються від військового обліку або навчальних та спеціальних зборів, призову на базову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (додаток 19);
- звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку, з урахуванням вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку.
Отже, до компетенції районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, серед іншого, належить: розгляд справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з порушенням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів актуальної інформації.
Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти), визначає Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від №1951-VIII.
Відповідно до вимог ст.1 Закону №1951-VIII, Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Одним із основних завдань Реєстру є інформаційне забезпечення громадян України відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (п.3 ч.1 ст.2 Закону №1951-VIII).
За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Порядком ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 28.03.2022 № 94 п. 12 розділу III «Відомості, що вносяться до Реєстру»), передбачено, що отримання призовником, військовозобов`язаним та резервістом інформації про своє включення (не включення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, здійснюється після особистого звернення та письмового запиту (в якому вказується прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує особу, яка подає запит) до органу ведення Реєстру або в електронному вигляді через Єдиний державний веб-портал електронних послуг, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цифровізації.
Відповідно до відкритої інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Міністерства оборони України, застосунок Резерв+ надає можливість оперативного оновлення даних та доступу до інформації у реєстрі Оберіг.
Згідно зі ст. 14-1 Закону України № 1951-VІІІ електронний кабінет - це персональний кабінет (захищений відокремлений веб-сервіс), за допомогою якого призовнику, військовозобов`язаному, резервісту, який пройшов електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації про його персональні та службові дані, а також до послуг. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Вказаний кабінет реалізовано у форматі застосунку «Резерв+».
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки забезпечують виконання військового обов`язку громадянами України, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, здійснюють взяття, зняття та виключення з військового обліку в установленому порядку.
Згідно п.20-1 ч.1 ст.7 Закону №1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 КУпАП (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
Відповідно до ч.3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів - призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених ч.1,3 ст.22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Стаття 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність саме за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, ст.210-1 за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Згідно зі ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.
Таким чином, процес притягнення особи до адміністративної відповідальності - це законодавчо врегульована процедура КУпАП, що включає виявлення (фіксацію) правопорушення, складання протоколу у встановлених КУпАП випадках, розгляд справи уповноваженим органом, винесення постанови та її виконання.
КУпАП регламентує процедуру притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 КУпАП, визначаючи уповноважені органі, які фіксують (виявляють) вказані адміністративні правопорушення, розглядають та виносять постанови про накладення адміністративного стягнення або приймають інше рішення.
Відповідно до ст.235 КУпАП такими уповноваженими органами щодо адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (ТЦКСП).
Процедура притягнення до адміністративної відповідальності завершується відповідно до ст.284 КУпАП прийняттям уповноваженим органом постанови: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених ст.24-1 цього Кодексу; про закриття справи.
Постанова про закриття справи відповідно до ст.284 КУпАП виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст.247 цього Кодексу (в якій зазначено, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення).
Постанова уповноваженої особи може бути оскаржена до суду.
Сторонами у справі не заперечується, що відносно позивача не прийнята будь-яка постанова, оскільки він до органів ТЦК не з`явився, навіть після внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про те, що він є особою, яка порушила правила військового обліку.
На підставі викладеного у сукупності колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_4 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил вiйськового облiку та перебування його у розшуку, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_5 є уповноваженим на це суб`єктом владних повноважень відповідно до КУпАП, який виявляє та фіксує адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП щодо порушення правил військового обліку.
Саме ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до норм КУпАП є уповноваженими органами розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, та встановлювати наявність або відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення щодо порушення правил військового обліку. Встановлений нормами КУпАП порядок розгляду справ передбачає як права та обов`язки уповноваженого органу та і права та обов`язки особи, яка притягується до відповідальності.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має обсяг прав, які визначені ст.268 КУпАП, у тому числі подавати докази, пояснення, оскаржувати прийняте рішення.
З урахуванням всіх обставин наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення щодо порушення правил військового обліку встановлюється саме під час розгляду справи уповноваженим органом.
Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, оскільки відсутність складу правопорушення має бути встановлено компетентним, уповноваженим органом - РТЦКСП, або судом, але лише в порядку судового контролю за прийнятим рішенням.
В рамках даної справи, колегія суддів звертає увагу на те, що сама по собі наявність у застосунку «Резерв+» примітки «Порушення правил військового обліку» не свідчить про вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 210-1 КУпАП. Вказана примітка свідчить лише про те, що у зв`язку з ймовірним порушенням вимог закону, позивач підлягає доставці до відповідного органу ТЦК та СП для вирішення питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
В той же час, вимогами ч.3 ст.38 Закону №2232-ХІІ визначено, що органи Національної поліції України у встановленому законом порядку зобов`язані за зверненнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України доставити до таких територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що самі по собі відомості про порушення правил військового обліку не є тотожними відомостями про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.210 та 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Доводи ОСОБА_1 про те, що виключно наявність протоколу про адміністративне правопорушення є підставою для внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення військового обліку, є безпідставними та не свідчать про протиправність дій відповідача, які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку.
Колегія суддів акцентує увагу на необхідності розмежування понять матеріального складу адміністративного правопорушення та порушення правил військового обліку. Правила військового обліку є сукупністю встановлених Законом №2232-XII обов`язків, порушення яких є об`єктивним юридичним фактом, що виникає в момент невиконання особою конкретної вимоги, незалежно від моменту винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
Тобто, правила військового обліку є цілісною системою встановлених Законом №2232-XII та Порядком №1487 обов`язків, виконання яких має безумовний та безперервний характер, а порушення цих правил є об`єктивним юридичним фактом, що виникає безпосередньо в момент невиконання особою конкретної вимоги закону або законного розпорядження органу військового управління. Такий юридичний факт існує незалежно від моменту винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки адміністративна відповідальність за статтями 210, 210-1 КУпАП є лише формою державного реагування на вже вчинене правопорушення, а не підставою для виникнення статусу особи як такої, що порушила правила військового обліку.
Наявність/відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення правил військового обліку має встановлюватися саме під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому колегія суддів не надає правової оцінки посиланням позивача на те, що він не змінював місця проживання та, відповідно, не мав обов`язку ставати на військовий облік за таким місцем проживання. 
Отже, відмітка в реєстрі «Оберіг» або звернення ТЦК та СП до органів поліції щодо доставлення особи є наслідком саме зафіксованого об`єктивного факту ігнорування військового обов`язку, що за своєю правовою суттю є реалізацією превентивних та виконавчих функцій у сфері мобілізаційної підготовки, а не актом притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні КУпАП.
Колегія суддів наголошує, що процедура адміністративного затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних і резервістів під час дії воєнного стану спрямована виключно на забезпечення складання і розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210-1 КУпАП. Такий захід не є видом відповідальності, не має каральної мети і не може бути використаний як інструмент примусового призову або мобілізації особи.
Інститут адміністративного затримання не наділяє ні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, ні органи Національної поліції повноваженнями щодо фактичного обмеження свободи особи поза межами часу, необхідного для складання матеріалів справи та передачі її для розгляду. У свою чергу, ухилення від мобілізації є кримінально караним діянням згідно зі статтею 336 Кримінального кодексу України, тому будь-які заходи примусового фізичного доставлення з метою мобілізації виходять за межі адміністративно-правової процедури та суперечать принципам, встановленим статтями 19 Конституції України та статей 260, 263 КУпАП.
Отже, колегія суддів наголошує на тому, що адміністративне затримання може застосовуватися виключно для забезпечення розгляду справи про адміністративне правопорушення, але не для примусового направлення особи до проходження військової служби, здійснення мобілізаційних заходів або виконання наказів військового командування. Використання такого заходу з іншою метою є протиправним.
Більше того, колегія суддів враховує, що на момент розгляду цієї справи судом, заходи щодо розшуку ОСОБА_1 органами Національної поліції за зверненням ТЦК повністю припинені, а сам розшук анульовано (скасовано), обмеження прав, пов`язані з розшуком, зняті.
Як стверджує відповідач, автоматичне зникнення відповідного статусу у мобільному застосунку «Резерв+» у апелянта було наслідком системної роботи ЄДРПВР, яка передбачає строк дії відповідного звернення до органів Нацполіції, не більше як на 1 календарний рік. Тобто, у випадку з позивачем, відповідне звернення було подане відповідачем 24.05.2025р., строк дії останнього закінчився 23.05.2026р., а тому відповідний статус був скасований автоматично в результаті роботи відповідної системи.
Враховуючи наведене у сукупності колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги позивача колегія суддів не вбачає.
Стосовно окремих посилань апелянта на рішення суддів першої та апеляційної інстанції, слід зазначити, що останні не можуть братися до уваги, оскільки відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 вересня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук