Справа № 355/775/26 
Провадження № 2/355/921/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року Баришівський районний суд Київської області
у складі: головуючого-судді Чехова С.І.
за участю секретаря Котенко Л.О.
представника позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Баришівка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди .
ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась позивачка ОСОБА_2 з позовною заявою у якій просить стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 130000 гривень. Крім того, просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь судові витрати у розмірі 28328,00 гривень з яких витрати по сплаті судового збору у розмірі 3328,00 гривень, 25000,00 гривень витрати на правничу допомогу.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 січня 2026 року о 10 годині в селі Коржі Броварського району, Київської області відповідач ОСОБА_3 будучи обмеженим у праві керування транспортним засобом керуючи транспортним засобом автомобілем ВАЗ 210994, державний номерний знак НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» рухаючись по території садового товариства «Лісова Поляна» по вулиці Вишнева, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у результаті чого здійснив зіткнення з припаркованим транспортним засобом-автомобілем Mazda CX-5 державний номер НОМЕР_2 , що належить позивачці. Після зіткнення автомобілів ОСОБА_3 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди. Постановою Баришівського районного суду Київської області від 26 лютого 2026 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених статтями 124, 122-4, ч.3 ст.126 КУпАП та призначено йому стягнення: за ст.122-4 КУпАП-у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік; за ст.124 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 3 місяці;
На підставі ст.36 КУпАП остаточно призначено відповідачу ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Вказані обставини підтверджують протиправність дій відповідача та його вину у заподіянні шкоди. За результатами проведення обстеження пошкоджень автомобіля та оцінки заподіяної майнової шкоди, витрати на відновлення, страховою компанією ARX було здійснено оплату суми страхового відшкодування у розмірі 114186 гривень 74 копійок. Внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у наступному: в результаті пошкоджень її автомобіля вона пережила сильні душевні хвилювання та стрес. Це пов`язано з тим, що відповідачем було пошкоджено фактично новий автомобіль, придбаний нею 30 грудня 2025 року, тобто менш ніж місяць до моменту дорожньо-транспортної пригоди. Дана обставина викликала в неї значне емоційне потрясіння, розчарування та відчуття образи. Подія спричинила порушення звичайного ритму її життя, вона була позбавлена можливості повноцінно користуватись транспортним засобом, що ускладнило її щоденне життя, пересування, комфорт. Її охопив психологічний дискомфорт та тривалі негативні емоції. Вона змушена була витрачати значний час на вирішення питань, пов`язаних із дорожньо-транспортною пригодою (оформлення документів, ремонт, спілкування зі страховими та іншими органами), що спричинило нервове напруження, втому та емоційне виснаження. Даною подією вона втратила відчуття безпеки та спокою. Факт пошкодження автомобіля навіть у стані паркування викликав в неї відчуття незахищеності та тривоги за збереження свого майна. Пошкодження її автомобіля спричинило зниження якості її життя. Вона зазнала тривалих негативних переживань, які вплинули на її емоційний стан, сон, загальне самопочуття, що свідчить про погіршення якості життя. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений абсолютно новий автомобіль, що був придбаний нею менш ніж за місць до його пошкодження, об`єктивно посилює рівень моральних страждань у зв`язку з його пошкодженням, оскільки вона не встигла повноцінно скористатися даним автомобілем, та отримати очікуване задоволення від його використання.
Представник позивача адвокат Січеславський І.А. заявлені позовні вимоги підтримав, послався на вище заявлені обставини. 
Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, був належно повідомлений про час, місце розгляду справи, передав свої повноваження адвокату Семиряко О.М..
До суду були надані письмові доводи та міркування в яких просив позов позивача ОСОБА_4 про відшкодуванню моральної шкоди завданої в результаті дорожньої транспортної пригоди задовольнити частково, та стягнути з нього 1000,00 гривень моральної шкоди, а також понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 192 гривень 50 копійок. Просив розглядати справу без його участі та його представника.
Свої письмові доводи та міркування відповідач обґрунтував тим, що будь-яких тілесних ушкоджень, чи розладу здоров`я внаслідок дорожньої-транспортної пригоди позивачка не зазнала. Автомобіль застрахований зазнав незначних механічних ушкоджень у вигляді подряпин заднього лівого крила та бампера. На зазначениїх механічних ушкоджень транспортний засіб з володіння позивачки не вибував і без обмежень використовувався як засіб пересування. Зазначені позивачкою формування на підтвердження заподіяної їй нібито моральної шкоди носять загальний неконкретизований характер. Дані твердження позивачкою не підтверджені жодними належними, допустимими та достатніми доказами, як то лікарськими довідками, висновками, заключеннями, тощо. Він вважає, що виходячи з засад розумності, виваженості, співмірності та справедливості, розмір моральної шкоди належить оцінити в 1000,00 гривень.(а.с.61-63)
Представник відповідача Семиряко О.М. до судового засідання не з`явився, скористався повідомленням заявленим відповідачем у своїх письмових міркувань, де вказано розглядати справу за його відсутністю. 
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у повному обсязі, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України слід, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.
Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі.
З боку сторони позивача були надані докази, які були досліджені, а саме: 
Копія постанови від 26 лютого 2026 року Баришівського районного суду Київської області за якою ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124,122-4 ч.3ст.126 КУпАП. На підставі ст.36 КУпАП призначене остаточне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.(а.с.10)
Копія паспорта позивачки ОСОБА_2 з якого слід, що вона є громадянкою України.(а.с.11-14) 
Копія водійського посвідчення позивачки ОСОБА_2 (а.с.16-17)
Копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Mazda CX-5 державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є позивачка ОСОБА_2 (а.с.18-19)
Фотознімки автомобіля Mazda CX-5 державний номер НОМЕР_3 та автомобіля ВАЗ210994 державний номер НОМЕР_1 (а.с.20-28)
У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
Отже, дії ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, вина його у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Положеннями ч. 1-3 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова Пленуму), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму, під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 вказаної Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У даній справі встановлено протиправність поведінки відповідача, що спричинило пошкодження майна позивача, що, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Обґрунтовуючи свої вимоги в частині розміру моральної шкоди, позивачка посилалася на те, що внаслідок неправомірних дій її заподіяно моральну шкоду, що полягає в емоційному стресі, дискомфорті, схвильованості та безпорадності, у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, моральними переживаннями, у зв`язку із пошкодженням власного майна. Зазначені негативні наслідки ДТП були тривалими й істотними для позивачки, вона оцінила свої моральні страждання у розмірі 130 000,00 гривень.
Суд частково погоджується із зазначеними доводами позивачки, вказані нею обставини в своєї сукупності свідчать про наявність в її житті негативних явищ та зниження якості життя, що пов`язано з пошкодженням належного їй майна. Суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з 130 000,00 гривень до 20000,00 гривень. Вказаний розмір шкоди, на думку суду, відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості та не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивачки і не призведе до її збагачення та при встановлених обставинах становитиме достатньо справедливу сатисфакцію.
Отже, зважаючи на викладене вище, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.
Крім того, позивачка у позовній заяві просить стягнути на її користь витрати понесені по сплаті судового збору під час подачі позовної заяви до суду в розмірі 3328 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 гривень.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1). До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п.2 ч. 3).
За змістом ст.84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (ч.1).Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч.2).
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: уразі задоволення позову - на відповідача; уразі відмовив позові-на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позивачка просить суд стягнути з відповідача 25000,00 гривень понесених витрат за надання правової допомоги, в якості доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надала договір про надання правничих послуг №040323604 від 14 березня 2026 року між нею та юридичною компанією «Правова Допомога», платіжну інструкцію №1К19-Н69М-С065-АСММ від 04 березня 2026 року, з якої слід, що позивачка ОСОБА_2 сплатила за юридичні послуги згідно договору між нею та ФОП Приколота Є.О. 25000,00 гривень.(а.с.31-33)
В судовому засідання приймав участь адвокат Січеславський І.А., який надав ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_2 на підставі договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи) уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги 3040322601 від 04 березня 2026 року у Баришівському районному суді Київської області
Судом встановлено, що правову допомогу позивачу у цій цивільній справі надавав адвокат Січеславський І.О., що підтверджується ордером, а не юридична компанія «Правова Допомога» ФОП ОСОБА_5 ..
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Ця справа є малозначною в силу вимог закону п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, що зазначено також в ухвалі Баришівського районного суду Київської області від 19 травня 2026 про відкриття провадження.
Відповідно до частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Отже, у малознічній справі здійснювати представництво особи в суді може особа, яка не є адвокатом.
Проте поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).
Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України.
Аналогічний висновок щодо застосування означених вище норм процесуального права викладено у п. 54-63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19, висновки якої судом враховуються при розгляді цієї справи з огляду та на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Отже матеріали справи не містять жодного належного і допустимого доказу, що правову допомогу саме по цій справі позивачці надавалось під час підготовки позовної заяви до суду, так і під час судового засіданні надавав ФОП ОСОБА_5 як адвокат, витрати з таких підстав на надання правової допомоги стягненню із відповідача не підлягають.
Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки стороною позивача був сплачений судовий збір у сумі 3328,00 гривень, було задоволено частину позовних вимог, саме: з 130000гривень позовних вимог задоволено 20000гривень (20000х100%):130000 = 15.38%, судовий збір 3328,00 гривень, задоволено 15.38 %, (3328,00х15.38%):100%= 511гривень 84 копійок, що підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 23,1167 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 60, 81, 141, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору під час подачі позовної заяви до суду у розмірі 511 (п`ятсот одинадцять) гривень 84 копійок.
В іншій частині заявлених позовних вимог у розмірі 110000 (сто десять тисяч) гривень 00 копійок, відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Київського апеляційного суду.

Суддя Баришівського
районного суду       С. І. Чехов