Справа № 203/3104/26
Провадження № 2/0203/2044/2026

ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді  Колесніченко О.В.,
за участю секретаря   Шовкопляса М.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу у паперовій формі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ» (код ЄДРПОУ 35625014, м. Бровари), з підстав прострочення зобов`язання за кредитним договором вперше пред`явив через суд вимоги на предмет стягнення з відповідача, ОСОБА_1 , заборгованості станом на дату звернення до суду на загальну суму 20 190 грн., в обґрунтування якого зазначається, що 03 серпня 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі кредитний договір №2031707. Кредитний договір в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений і інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п.6 кредитного договору, порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації та верифікації позичальника. Відповідно до умов договору, кредитні кошти надаються Товариством позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з наявними схемами кредитування, отримала проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті) ознайомилась з усіма його умовами. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач також підтвердила, що умови договору їй зрозумілі та вона підтверджує, що договір адаптовано до її потреб та фінансового стану, а інформація надана їй кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання 
ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Однак, відповідач зі свого боку не виконала належним чином умови кредитного договору.
24 грудня 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №24122025/2, у зв`язку з чим відповідно до умов договору ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 2031707 від 03 серпня 2025 року.
Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, комісію за надання кредиту та за обслуговування кредиту не сплачує, а тому, посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальному розмірі 20 190 грн., що складається із заборгованості по кредиту в розмірі 5 000 грн., заборгованості по комісії за надання кредиту в розмірі 1 350 грн., заборгованості по комісії за обслуговування кредиту в розмірі 5 840 грн. та заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) у розмірі 8 000 грн., а також судовий збір в розмірі 2 662,40 грн.
З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 30 березня 2026 року, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином.
28 квітня 2026 року від представника відповідача - адвоката Курилкіна С.І. до суду в підсистемі «Електронний суд» надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнала, заперечуючи факт укладання кредитного договору, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що позичальнику була надана уся необхідна інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що ставить під сумнів юридичну дійсність даного договору. Зокрема, в матеріалах справи відсутня інформація про проведення будь-якої додаткової перевірки ідентичності позичальника, яка б підтверджувала її право підписувати договір та брати на себе фінансові зобов`язання. Також зазначає, що використання гіперпосилання в «особистому кабінеті» для ознайомлення з Офертою та укладання кредитного договору порушує права відповідача як споживача, оскільки така форма ознайомлення не забезпечує належного інформування клієнта про умови договору. Також представник відповідача вказує на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зарахування коштів на рахунок відповідача за вказаним договором, у тому числі виписки про рух коштів по рахунку, а надана позивачем копія платіжного доручення не містить усіх необхідних реквізитів, необхідних для первинних банківських документів, а тому є неналежним та недопустимим доказом. Крім того, наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, а відсутність виписки по клієнтському рахунку відповідача позбавляє можливості перевірити обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку заборгованості. Відтак, позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення кредитного договору та виконання первісним кредитодавцем його умов щодо перерахування грошових коштів на рахунок саме відповідача. Таким чином, на думку представника відповідача, кредитор як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не змогла оцінити належно. Крім того, представник відповідача заперечував щодо нарахованої до стягнення з відповідача суми неустойки, оскільки така нарахована в період дії військового стану та не підлягає стягненню та підлягає списанню безпосередньо кредитодавцем, тобто така нарахована в порушення вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України. Представник відповідача також заперечував проти нарахованої до стягнення з відповідача суми комісії за обслуговування кредиту в розмірі 5 840 грн., оскільки в кредитному договорі позивачем не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним та фактично нарахував комісію за ту саму послугу, за яку відповідач повинен сплатити згідно з договором проценти. Також зазначив, що відповідача не було повідомлено про відступлення права вимоги ані первісним кредитором ані позивачем, а також те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту переходу до нього права вимоги до відповідача, оскільки надані позивачем до справи копія договору факторингу та додатки до нього не містять підписів, печаток, а доказів того, що вказані документи підписані в письмовій або електронній формі суду не надано, а тому є сумнівними. З урахуванням викладеного просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
08 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій останній наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав викладених у позові. Також в заперечення проти відзиву на позов вказав, що укладення кредитного договору відбулося саме за ініціативою відповідача, яка звернулась до первісного кредитодавця із заявкою на отримання кредиту на сайті Товариства із зазначенням всіх даних обов`язкових для її заповнення. Сторони домовилися, що всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також те, що всі завершені дії в особистому кабінеті в ІТС товариства визнаються вчиненими позичальником. Для укладення кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дій унеможливлює укладення договору. Відповідачем було виконано усі необхідні дії для укладення договору та отримання кредитних коштів, договором було узгоджено усіх істотних умов правочину, від відповідача не надходило жодних заперечень щодо умов визначених договором, не вчинялось жодних дій щодо розірвання кредитного договору або визнання їх недійними тривалий час, а користування кредитними коштами та сплата відповідачем суми коштів в рахунок часткового погашення заборгованості, що свідчить про визнання укладення вказаного кредитного договору з досягненням усіх істотних умов та отримання всіх благ передбачених кредитним договором, а тому позивачем доведено належними та допустимими доказами укладення кредитного договору та перерахування коштів на користь відповідача. Крім того представник зазначив, що контактний номер телефону відповідача вказаний у відзиві на позов є ідентичним номером телефону вказаному під час укладення кредитного договору. Також представник вказав, що на підтвердження наявної заборгованості у відповідача позивачем надано розрахунок заборгованості та довідку про перерахування коштів на користь відповідача, що належним чином підтверджує наявну суму заборгованості у відповідача. Також представник зазначає, доводи представника відповідача є суперечливими, оскільки з одного боку він заперечує факт укладення договору, а з іншого ставить під сумнів розмір пропорційності нарахованих відсотків за цим договором, що фактично свідчить про визнання існування відповідних правовідносин, а така поведінка не відповідає принципу добросовісності учасників процесу, а тому відзив на позов є необґрунтованими та ґрунтується лише на припущеннях та суперечливих доказах. Разом з тим, сам відповідач як власник банківського рахунку може самостійно надати виписку по рахунку на спростування доводів позивача, однак, останнім не надано такої виписки на спростування доводів саме позивача. Посилання представника відповідача на те, що відповідач не отримував повідомлення про відступлення права вимоги ні від первісного кредитодавця ні від позивача не тягне за собою відмову у задоволенні позову, оскільки, навіть якщо відповідач не отримував такого повідомлення, дана обставина не позбавляє його обов`язку сплати заборгованості за договором на користь первісного кредитодавця. Також доводи представника відповідача щодо недоведеності отримання права вимоги позивачем до відповідача спростовуються наданими позивачем доказами зокрема самим договором факторингу, актом прийому-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників та платіжним документом про перерахуванням коштів на виконання умов договору факторингу на користь первісного кредитодавця.
25 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника відповідача надійшли пояснення до відповіді на відзив на позовну заяву, які узгоджується з викладеною позицію у відзиві на позов.
27 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника позивача надійшли заперечення на пояснення представника відповідача від 25 травня 2026 року, які узгоджується з позицією викладеною у відзиві на позов.
15 липня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву у справі, які узгоджуються з викладеною позицією у відзиві на позов.
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в позовній заяві, відповіді на відзив на позов та в запереченнях на пояснення, клопотав про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідач та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, проте 15 липня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його та відповідача відсутність.
Суд, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.
Судом встановлено, що 03 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» із заявою про отримання кредиту №203170 де зазначила свої анкетні дані та заповнила усі відповідні пункти заяви, після чого 03 серпня 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 2031707, в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.15, 8-13 зворот).
Відповідно до умов договору, кредитодавець зобов`язується на умовах та строк визначених договором надати позичальнику грошові кошти у сумі 5 000 грн., а позичальник зобов`язалась повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі, на умовах та в строк визначений договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою діяльністю та виконання обов`язків найманого працівника. Загальна сума кредиту – 5 000 грн. Кредит надається загальним строком на 360 днів за умови виконання позичальником графіку платежів, з 03 серпня 2025 року (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється графіком платежів. Повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту, комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до графіку платежів, наведеному в додатку №1 до договору. Остаточна дата повернення кредиту, сплати комісій та процентів за користування кредитом (за умови дотримання графіку платежів) 29 липня 2026 року (дата остаточного погашення заборгованості). Загальні витрати позичальника за кредитом складають 17 410 грн.. Денна процентна ставка складає (17410 грн./5000 грн.)/360 днів*100%=97%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 2 418,52 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 22 410 грн. Комісія за надання кредиту 1 350 грн., яка нараховується за ставкою 27% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) (за весь строк кредитування) 16 060 грн., що нараховується за ставкою 14,60% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній період (крім останнього періоду), що встановлені графіком платежів, який є додатком №1 до договору. Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, нараховується за ставкою 0,0010% річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 0,0010% річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів. Тип процентної ставки фіксований. (п.п.1.1-1.6 договору). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_1 (п.2.1 договору). Також сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або комісій та/або інших платежів згідно з умовами цього договору та графіку платежів, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 1000 грн. за кожний випадок порушення зобов`язання зі сплати платежів у визначені графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більше 2 днів. Сторони договору також погодили сукупну суму неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання його зобов`язань передбачених п.п.4.1,4.2 цього договору, що не може перевищувати 50% від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором, а у випадку, якщо загальний розмір кредиту не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, сукупна сума платежів передбачених п.п.4.1, 4.2 договору не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної позичальником за цим договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Вказані платежі розраховуються по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом (п.п.4.1-4.3 договору).
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в ІТС Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект кредитного договору або інформації за посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається Товариством електронним повідомленням на мобільний телефонний номер позичальника (СМС) або у месенджери, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього договору. Приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правила та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що ознайомлена та погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно виконувати умови кредитного договору та правил. Вся інформація зазначена в договорі, а також та, що надана Товариству, в тому числі в заяві на отримання кредиту, є повною, актуальною та достовірною. Договір відповідає вимогам заявника та прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 566743. Також сторони погодили графік платежів (додаток№1 до договору) (а.с.14-14 зворот).
Такі ж, умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту №2031707 «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)», який підписаний між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та відповідачем електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором 977602, сторони також погодили графік платежів (а.с. 16-17 зворот, 18).
Перерахування кредитних коштів у розмірі 5 000 грн. на користь відповідача, кредитний рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу: кошти згідно договору №2031707, що підтверджується платіжним дорученням №45081890 від 03 серпня 2025 року (а.с.20).
Таким чином з договору та його додатків вбачається, що між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та відповідачем у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 року у справі №132/1006/19 (провадження №61-1602св20), від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01.11.2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21), від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20 (провадження №61-16059св21), від 08.08.2022 року у справі №234/7298/20 (провадження №61-2902св21).
Так, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, відповідач уклала із ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що не спростовано представником відповідача належними та допустимими доказами, з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України.
Представник відповідача, посилаючись на відсутність доказів перерахування кредитних коштів, при цьому не надає виписки по рахунку відповідача в банківській установі, у тому числі по картці 4441-11ХХ-ХХХХ-5247, який відповідач зазначила в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а тому суд відхиляє доводи представника відповідача щодо недоведення позивачем обстанин отримання відповідачем кредитних коштів.
Згідно з нормами статті 46 Закону України "Про платіжні послуги" порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників; надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією.
У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг утримувача має право: - зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного утримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; - не уточнювати номер рахунку та/або код утримувача. У такому разі надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення.
Зважаючи на наведені норми Закону «Про платіжні послуги» у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про неї, як про належного утримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.
Отже, суд приходить до висновку про доведеність виконання ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» зобов`язання щодо надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 5 000 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок НОМЕР_1 , зазначений ОСОБА_1 при укладанні договору.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України).
Відповідно до ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Судом встановлено, що 24 грудня 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 24122025/2, відповідно до умов якого право грошової вимоги перейшло до відповідача за кредитним договором №2031707 від 03 серпня 2025 року на загальну суму 20 190 грн., що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу, актом прийому-передачі реєстру боржників від 24 грудня 2025 року, платіжною інструкціє №219 від 24 грудня 2025 року про перерахування грошових коштів ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси». Зазначені документи підписані фактором та клієнтом (а.с.22-27 зворот, 30, 28, 29).
Згідно розрахунку заборгованості, відомостей про щоденні нарахування та погашення, що не спростовано відповідачем, видно що свої зобов`язання за кредитним договором остання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на дату відступлення прав вимоги позивачу, 24 грудня 2025 року, виникла заборгованість в сумі 20 190 грн. що складається із основної заборгованості по кредиту в розмірі 5 000 грн., заборгованості по комісії за надання кредиту в розмірі 1 350 грн., заборгованість по комісії за обслуговування кредиту у розмірі 5 840 грн. та заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) у розмірі 8 000 грн.
Долучену до позову відомість про щоденні нарахування та погашення суд визнає належним, допустимим та достатнім доказом, в розумінні положень ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 року №75, що підтверджує факт видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами та розміру заборгованості.
За вказаних вище обставин та наведених положень законодавства, суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, що включає в себе основну заборгованість за кредитом.
В частині заявлених вимог про стягнення заборгованості по комісій, суд враховує наступне. 
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Нікчемний правочин (ч. 2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі №359/12165/14-ц (провадження №61-13417св21)).
Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.
Тлумачення ч. 1 ст. 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в ст.4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за управління кредитом може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.5.1-1.5.2 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно п. 1.5.1-1.5.2 кредитного договору №2031707 від 03 серпня 2025 року було встановлено одноразову комісію в розмірі 27% від суми кредиту, що становить 1 350 грн. та щомісячну та 14,60%% від суми кредиту, що становить 730 грн. та відповідно до Графіку платежів визначена в графі: «платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, за обслуговування кредитної заборгованості».
При цьому в договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Ураховуючи, що в кредитному договорі кредитодавець не зазначив та до позову не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то зазначені вище положення кредитного договору та додатків до нього, є нікчемними відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2031707 від 03 серпня 2025 року, яка виникла станом на 25 грудня 2025 року, в сумі 5 000 грн., що складається із основної заборгованості по кредиту у розмірі.
Щодо заявленої позивачем до стягнення неустойки у розмірі 8 000 грн., суд зазначає наступне.
Так, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
В той же час, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Починаючи з 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України був введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, що Указом Президента України продовжено до 02 серпня 2026 року.
Однак, банк без врахування вищезазначених норм, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, що включає неустойку (штраф, пеня).
Посилання позивача на ч.1 ст.625 ЦК України є помилковими, оскільки вказане суперечить вимогам чинного законодавства та прямої норми ЦК України, а тому вимоги в частині стягнення в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) не підлягають задоволенню. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 659,34 грн. (5 000*2662,40/20 190=659,34).
Керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 258, 263-265, 268, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд, – 
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 07400, Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість за кредитним договором № 2031707 від 03 серпня 2025 року, що станом на 25 грудня 2025 року становить 5 000 грн. (п`ять тисяч), що складається із основної заборгованості по кредиту.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 07400, Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 659,34 грн. (шістсот п`ятдесят дев`ять гривень 34 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 15 липня 2026 року.

Суддя О.В. Колесніченко