Справа № 420/11366/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправним та скасування наказу, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 про мобілізацію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 АДРЕСА_1 ); 
- скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 про мобілізацію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 АДРЕСА_1 );
- визнати протиправним наказ військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( ОСОБА_2 ) код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) про включення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 АДРЕСА_1 ) до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (наказ № 28 від 28.01.2026 року);
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( ОСОБА_2 ) код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) про включення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 АДРЕСА_1 ) до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (наказ № 28 від 28.01.2026 року);
- негайно звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 АДРЕСА_1 від незаконного утримання на об`єкті військової частини № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на момент прийняття рішення щодо мобілізації ОСОБА_1 на військову службу позивач був підозрюваним у кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Наразі кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду у Доброславському районному суді Одеської області (судді Сафарова А.Ф., Литвинюк А.В., Якимів А.В.), справа № 504/863/26. Відповідно до чинного законодавства, комплектування військових формувань особами, які обвинувачуються у вчиненні тяжкого та/або особливо тяжкого кримінального правопорушення (за умови, що провадження на стадії судового розгляду), є протиправним. Мобілізація та зарахування ОСОБА_1 до військової частини суперечить вимогам закону, тому відповідні накази підлягають скасуванню.
Ухвалою від 23.04.2026 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
До суду від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що відповідно відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був взятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_3 . Військово лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 – ОСОБА_1 був визнаний придатним до військової служби в Збройних Силах України та 27.01.2026 року призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлений до військової частини НОМЕР_1 (що підтверджується наказом № 463 начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ). ОСОБА_1 на час мобілізації не мав відстрочки від призову на військову службу. Також ОСОБА_1 не повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_3 про наявність щодо нього відкритого кримінального провадження або кримінальної справи. При перевірці даних про наявність у ОСОБА_1 кримінальних проваджень або Вироку суду про визнання його винним у вчинені злочину, який перешкоджає мобілізації (доступними відкритими реєстрами) – дані виявлені не були. ОСОБА_1 має військове звання: солдат, має військово облікову спеціальність та код згідно з обліком НОМЕР_5 (солдат запасу). ОСОБА_1 з 27.01.2026 року перебуває на військовій службі та на обліку у ВІЙСЬКОВІЙ ЧАСТИНІ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ ( АДРЕСА_1 ), відповідно ІНФОРМАЦІЯ_3 на теперішній час не має відомостей відносно військовослужбовця ОСОБА_1 .
Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що Кримінальне провадження щодо позивача здійснюється за ч. 2 ст. 111 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Таким чином, відповідач фактично визнає існування обставин, які свідчать про неможливість комплектування військового формування позивачем. При цьому відповідач не надав доказів належної перевірки відомостей щодо позивача перед мобілізацією, а також не пояснив, яким чином особу, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження за особливо тяжким злочином, було мобілізовано та направлено до військової частини.
До суду від відповідача Військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що ОСОБА_1 станом на теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, який 28 січня 2026 року прийнятий на військову службу за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, та прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період із ІНФОРМАЦІЯ_5 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) (по стройовій частині) від 28.01.2026 № 28 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення солдата запасу ОСОБА_1 та призначено на посаду стрільця 3-го відділення 1-го патрульного взводу 3-ї патрульної роти 1-го патрульного батальйону. При прибутті до військової частини НОМЕР_1 НГУ та при зарахуванні його на військову службу, ОСОБА_1 не повідомив, що йому вручена підозра у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та внесені відомості за № 22025050000000827 від 19.08.2025 року до ЄРДР, а також, що було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із можливістю внесення застави. Зазначені обставини стосовно стрільця 3 відділення 1 патрульного взводу 3 патрульної роти 1 патрульного батальйону солдата ОСОБА_1 були з`ясовані лише 14.02.2026 під час перевірки особового складу перед виїздом на БЗВП управлінням військової частини НОМЕР_1 спільно з представниками центру внутрішньої безпеки спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, однак відповідно внесених відомостей за № 22025050000000827 від 19.08.2025 року до ЄРДР, на дату призову 27.01.2026 року його на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості вже були внесені до реєстру, і саме під час призову ці дані мали б бути перевіреними, що не було зроблено ІНФОРМАЦІЯ_3 . У Військової частини НОМЕР_1 НГУ у свою чергу, при прибутті військовослужбовця для проходження військової служби за мобілізацією з будь – якого ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутні підстави для не зарахування військовослужбовця до списків особового складу. Також, військова частина НОМЕР_1 НГУ не проводила безпосередньо призов даного військовослужбовця за мобілізацією, відповідно на час прибуття його з ІНФОРМАЦІЯ_4 з приписом, відсутні підстави щодо запиту інформації щодо внесених відомостей до ЄРДР. Проте, сама по собі наявність кримінального провадження та статусу підозрюваного не є підставою для не зарахування до списків особового складу військової частини відповідно до вказаної норми. Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України на момент зарахування позивача до списків особового складу не могла знати про наявність підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України. Щодо звільнення позивача з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, відповідач зазначив, що порядок та підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України № 2233-XII. Дана норма передбачає чіткий перелік підстав для звільнення, зокрема передбачено звільнення у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним Вироком суду. У даному випадку щодо позивача обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили, відсутній, а наявним є лише обвинувальний акт, направлений до суду, що не є підставою для звільнення з військової служби у розумінні зазначеної норми. Також, позивач не надав інших документів, які б надавали йому право на звільнення з військової служби відповідно норм чинного законодавства України.
Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що сам відповідач підтверджує, що: інформація про кримінальне провадження була встановлена ще 14.02.2026; після цього позивач продовжив проходження військової служби; жодного рішення щодо усунення правової невизначеності прийнято не було. Тобто після отримання відповідної інформації відповідач продовжив реалізацію спірного наказу та подальше проходження служби позивачем. Кримінальне провадження щодо позивача здійснюється за ч. 2 ст. 111 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. При цьому відповідач сам підтверджує: наявність кримінального провадження; наявність статусу обвинуваченого; перебування справи на стадії судового розгляду. Отже, відповідач фактично визнає існування обставин, які свідчать про неможливість подальшого комплектування військового формування позивачем. Відсутність обвинувального вироку не усуває обов`язку суб`єкта владних повноважень діяти виключно в межах та у спосіб, передбачений законом.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд, 

ВСТАНОВИВ
Згідно повідомлення про підозру від 06.01.2026 року, слідчим слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях лейтенанта ОСОБА_3 повідомлено ОСОБА_1 про те, що він підозрюється у державній зраді, вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці: надання представнику іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 463 від 27.01.2026 року, відповідно до поіменного списку № 408 від 27.01.2026 року, призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_1 , зокрема ОСОБА_1 .
Згідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 28 від 28.01.2026 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення солдата запасу ОСОБА_1 ( НОМЕР_7 ), який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період із ІНФОРМАЦІЯ_5 та призначений відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про Мобілізацію» (зі змінами), на посаду стрільця 3-го відділення 1-го патрульного взводу 3-ї патрульної роти НОМЕР_8 патрульного батальйону (ВОС-100915П), з 27 січня 2026 року, присвоївши особистий номер Г-229792. Уважати таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою 28 січня 2026 року, та встановити посадовий оклад у розмірі 2820 гривень за 05 тарифним розрядом.
27.02.2026 року прокурором відділу нагляду за додержанням загонів регіональним органом безпеки Донецької обласної прокуратури 27.02.2026 року затверджено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, у кримінальному провадженні № 22025050000000827, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2025.
Позивач, вважаючи протиправними наказ про мобілізацію та наказ про включення до списків особового складу військової частини, звернувся до суду з даним позовом.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХП (далі Закон № 3543-ХІІ).
Згідно зі статтею 1 Закону № 3543-ХП мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України №2232-ХІІ від 25.03.1992 “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до ст. 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом:
призову (направлення) громадян України на військову службу;
прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Збройні Сили України та інші військові формування не можуть комплектуватися особами, які мають судимість за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи мають судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засудженими службовими особами, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку.
Збройні Сили України та інші військові формування не можуть комплектуватися особами, які обвинувачуються у вчиненні тяжкого та/або особливо тяжкого корупційного кримінального правопорушення та кримінальне провадження стосовно яких перебуває на стадії судового провадження.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII.
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
На військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище.
Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560).
Згідно п. 2 Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Отже, на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
При цьому, позивачем не надано доказу наявності у нього документу про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період або щодо його бронювання.
Суд зауважує, що твердження позивача про те, що наразі кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду у Доброславському районному суді Одеської області (судді Сафарова А.Ф., Литвинюк А.В., Якимів А.В.), справа № 504/863/26, а тому мобілізація та зарахування ОСОБА_1 до військової частини суперечить вимогам закону, є помилковими, оскільки з конструкції абзацу 2 частини 2 статті 4 Закону №2232-ХІІ слідує, що така норма стосується осіб, які обвинувачуються у вчиненні безпосередньо тяжкого та/або особливо тяжкого корупційного кримінального правопорушення, та у випадку перебування кримінального провадження на стадії судового провадження саме відносно таких осіб, тобто тих, хто обвинувачується у вчиненні тяжких та/або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушеннях.
Водночас, матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів про обвинувачення його у кримінальних правопорушеннях, які віднесені до тяжких та/або особливо тяжких до корупційних кримінальних правопорушень, як і не надано доказів про обвинувачення або непогашену судимість позивача у інших, передбачених абзацом 1 частини 2 статті 4 Закону №2232-ХІІ кримінальних правопорушеннях, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог позивача та відповідно відсутність підстав для скасування оскаржуваних наказів. 
Обставини перебування позивача станом на дату мобілізації (27.01.2026) в статусі підозрюваного у кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, не може бути кваліфіковано у якості перешкоди для призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".
Також суд враховує, що оскаржувані накази прийняті відповідачами в межах наданих їм повноважень, на підставі наявних облікових даних та за результатами проходження позивачем військово-лікарської комісії, якою його визнано придатним до військової служби.
Крім того, суд зазначає, що згідно з п.4 ч.1 ст.24 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Підстави для звільнення з військової служби сформульовані законодавцем у приписах ст.26 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", а процедури та механізми вчинення суб`єктами владних повноважень відповідних управлінських волевиявлень з приводу звільнення з військової служби деталізовані нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затверджене Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008; далі за текстом - Положення №1153), Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затверджена наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009р. №170, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 19.08.2009р. за №438/16454; далі за текстом - Інструкція №170).
Однак, у межах спірних правовідносин з огляду на зміст та характер доводів сторони позивача та обсяг доказів, суд зазначає про відсутність визначених законом підстав для звільнення позивача з військової служби. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.
Керуючись ст. 9, 12, 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 255, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправним та скасування наказу, - відмовити.
Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.

.