Справа № 278/3527/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року     м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючої судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Гомонюк Д.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про встановлення факту неприйняття спадщини, визнання права в порядку спадкування,-
ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулася до суду із позовною заявою про встановлення факту не прийняття спадщини, визнання права в порядку спадкування, відповідно до якої просить суд:
- встановити факт не проживання ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини та неприйняття спадщини;
- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви вказала, що є родичкою померлої ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 є донькою та спадкоємецею після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . До спадкового майна ОСОБА_4 належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно спадкової справи №156/2011 заведеної Третьою житомирською державною нотаріальною конторою, заяву про прийняття спадщини за ОСОБА_4 протягом 6-ти місяців з моменту смерті подала її донька ОСОБА_6 та прийняла спадщину. 
Позивач зазначає, що відповідно до рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14.02.2025 року у справі №278/6406/24 вона є спадкоємицею після смерті ОСОБА_6 . Під час оформлення спадкових прав на зазначену квартиру стало відомо, що незважаючи на прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті матері, право власності на квартиру не було оформлено та зареєстровано за нею у встановленому порядку. 
Крім того, позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 , син померлої ОСОБА_4 , на момент відкриття спадщини фактично не проживав разом з останньою, а був лише зареєстрований за місцем її проживання. За твердженням позивача, у 2008 році відповідач виїхав за межі України та до цього часу не повертався що, на її думку, свідчить про відсутність факту його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відтак останній не має права на частину спадщини після померлої. У зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду із вказаною позовною заявою.
Ухвалою суду від 05.08.2025 року відкрито провадження за правилами загального провадження (а.с. 36).
Ухвалою суду від 17.09.2025 витребувано у державного нотаріуса Поліщука А.І. копію спадкової справи після померлої ОСОБА_4 ; у Житомирської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після померлої ОСОБА_6 та у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби інформацію про перетинання кордону ОСОБА_3 (а.с.43)
На виконання вимог ухвали суду надійшли відповіді (а.с.49-57).
Ухвалою суду від 11.12.2025 року витребувано у Житомирського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи після померлої ОСОБА_4 (а.с. 60).
На виконання вимог ухвали суду надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи (а.с. 65-119).
Ухвалою суду від 27.01.2026 закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 123).
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, з підстав, вказаних у позові, та просив задовольнити позові вимоги у повному обсязі.
Відповідач у судові засідання не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 40-41, 53-54, 120-121, 127, 138).
У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував позивач по справі.
З метою з`ясування обставин справи судом були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 була її троюрідною бабусею, а ОСОБА_6 - рідною тіткою її матері. За словами свідка, ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 , однак вони тривалий час не підтримували спілкування. Востаннє вона бачила його у 2008 році під час поховання його батька, після чого більше не зустрічала. Також свідок зазначила, що їй відомо про проживання ОСОБА_3 на території російської федерації багато років поспіль, а зі слів її матері їй стало відомо, що останній був обізнаний про смерть своєї матері, однак на її поховання не прибув.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 була троюрідною сестрою її бабусі. За її словами, на момент смерті ОСОБА_4 її син ОСОБА_3 із матір`ю не проживав. Востаннє свідок бачила його у 2008 році під час поховання його батька. Також зі слів своєї бабусі ОСОБА_9 їй було відомо, що ОСОБА_3 знав про смерть матері, однак на її поховання не приїхав. Свідок зазначила, що у 90-х роках ОСОБА_3 виїхав до російської федерації, де і фактично проживав увесь цей час, а сама вона мешкала по сусідству з ОСОБА_4 та часто відвідувала її.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши покази свідків, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_6 (а.с. 19, 72, 79) . 
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 18).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 22).
Із витягу про реєстрацію у Спадкову реєстрі встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була заведена спадкова справа №156/2011 (а.с. 50).
Із довідки, виданої Житомирською державною нотаріальною конторою Житомирської області, вбачається, що згідно спадкової справи №156/2011, заведеної Третьою житомирською державною нотаріальною конторою, спадкоємецею за законом до майна померлої ОСОБА_4 є її дочка ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14.02.2025 спадкоємицею за законом до майна померлої ОСОБА_6 є ОСОБА_1 , інших спадкоємців немає (а.с. 16).
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 17).
З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заводилась (а.с.51). Вказану інформацію також підтверджено і нотаріусом - завідувачем Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщуком А. І. (а.с. 49).
Крім того рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14.02.2025 у справі №278/6406/24 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с. 23-25). Судом у зазначеній справі було встановлено, що ОСОБА_6 проживала разом із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , а також вела з нею спільне господарство до дня смерті ОСОБА_6 . За захистом прав звернулась до суду як потенційний спадкоємець четвертої черги, оскільки за померлою за її життя ОСОБА_1 здійснювала догляд, бо ОСОБА_6 хворіла на психічну хворобу і потребувала постійного стороннього догляду. 
З постанови державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори від 04.07.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії встановлено, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла її дочка ОСОБА_6 , однак спадкових прав не оформила. Під час розгляду питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_5 нотаріусом враховано наявність іншого спадкоємця першої черги – сина спадкодавця ОСОБА_3 , відтак було відмовлено у видачі свідоцтва на цілу квартиру (а.с. 26-27). 
Із довідки КП «Озерне»№107 від 28.11.2024 року вбачається, що на день смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , був зареєстрований та проживав її син ОСОБА_3 . Також у довідці зазначено, що протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця за вказаною адресою було зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 (а.с. 28).
Відповідно до листа КП «Озерне» Новогуйвинської селищної ради від 10.10.2024 №276, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_3 , починаючи з 08.10.2008 року по теперішній час (а.с. 29).
Разом із тим, згідно з листом Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області від 21.10.2024, наданим за результатами перевірки та бесід з місцевими жителями, встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою: АДРЕСА_3 , однак фактично за нею не проживає (а.с. 30).
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦПК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами 1, 2 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За правилами ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Згідно із частинами першою, третьою, п`ятою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно зі статею 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 заведена 19.04.2011 на підставі заяви ОСОБА_6 про прийняття спадщини.
ОСОБА_6 на підставі ст. 1241 ЦК України реалізувала своє право на спадкування обов`язкової частки у спадщини на зазначену квартиру, на яку отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.
Судом встановлено, що з часу відкриття спадщини ОСОБА_3 не звертався до нотаріуса ні із заявою про прийняття спадщини, ні із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з її фактичним прийняттям, ні із заявою про відмову від її прийняття згідно із ст.ст. 1270, 1273 ЦК України.
Звертаючись із позовом, позивач посилалась на те, що син ОСОБА_4 фактично не проживав із матір`ю на час її смерті, заяву про прийняття спадщини не подавав, а тому відсутні підстави вважати його таким, що прийняв спадщину після смерті матері на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Посилання сторони позивача на висновки Верховного Суду, зроблені у наведених справах, не можуть бути застосовані у даній справі, на переконання суду, виходячи з наступного. 
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції, як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом. 
У пунктах 5, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну; свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
З огляду на те, що нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу квартиру, яка входить до складу спадщині, у позивачки відсутній будь-який інший спосіб оформити спадкові права, суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для визнання за позивачем права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , але лише в тій частці, яка безпосередньо належала останній, як спадкоємиці після смерті її матері - ОСОБА_4 .
Разом з тим встановлення судом факту проживання однієї сім`єю саме по собі не породжує виникнення у позивача права на спадщину та не припиняє спадкових прав інших спадкоємців. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261, 1264 ЦК України право позивача на спадкування як спадкоємця четвертої черги виникає лише за відсутності спадкоємців попередніх черг, їх усунення від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. 
При цьому відповідач є сином спадкоємиці ОСОБА_4 та належить до спадкоємців першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України. Сама по собі обставина непроживання відповідача разом зі спадкодавцем не припиняє його спадкових прав та не створює для позивача у даному випадку безумовного права на спадкування.
Відтак, суд не вбачає правових підстав для задоволення окремих вимог про встановлення факту непроживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем та про визнання його таким, що не прийняв спадщину, у зв`язку із відсутністю правових підстав, оскільки такий спосіб захисту є таким, що суперечить закону. Суд має захистити право особи способом, який передбачений законом або договором, не суперечить їм та не порушує і не зачіпає при цьому права та інтереси інших осіб, тобто відповідає змісту порушеного права такої особи. Право позивача у даному конкретному випадку на іншу частку (яка, на її глибоке переконання, має належати у частці ОСОБА_3 ) у спірному спадковому майні ніяким чином не порушується наявним правом відповідача як спадкоємця за законом, що належить йому у порядку ст. ст. 1217, 1218, 1258, 1261, 1268 ЦК України. 
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд визнає такою, що підлягає до задоволення позовну вимогу про визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно в порядку спадкування у 1/2 частці спірної квартири щодо майна померлої ОСОБА_6 , яка успадкувала таке майно після смерті матері, однак у спадщину фактично не вступила через свою смерть. 
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв`язку із відсутністю правових підстав.
Керуючись ст.ст. 12-13, 244, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про встановлення факту не прийняття спадщини, визнання права в порядку спадкування - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , яка успадкувала таке право після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_10 , однак у спадщину фактично не ступила через смерть.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 09.07.2026.

Відомості про учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 

Суддя   О. М. Дубовік