ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2026 року 
м. Київ
cправа № 5015/2060/11 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О., 
розглянувши у письмовому провадженні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" та приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про ухвалення додаткового рішення в справі
за скаргою фізичної особи - підприємця Цюри Андрія Степановича
про визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича
за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп",
до фізичної особи - підприємця Цюри Андрія Степановича
про стягнення 1 017 937,09 грн,
ВСТАНОВИВ:
1. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.04.2025, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026, скаргу фізичної особи - підприємця Цюри Андрія Степановича (далі - ФОП Цюра А. С., Підприємець, боржник,) ФОП Цюри А. С. на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича (далі - приватний виконавець Білецький І. М., Виконавець, заявник-2) від 27.03.2025 (вх. № 1295/25) задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця Білецького І. М., яка полягає у не закінченні ВП № 75875042 у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно із виконавчим документом, зокрема судовим наказом № 5015/2060/11, виданим 25.07.2011 Господарським судом Львівської області. Заяву Підприємця про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто з приватного виконавця Білецького І. М. на користь ФОП Цюри А. С. 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.07.2026 касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" (далі - ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп", Товариство, позивач, стягувач, заявник-1) і приватного виконавця Білецького І. М. задоволено. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.04.2025 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 у справі № 5015/2060/11 скасовано повністю. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні скарги ФОП Цюри А. С. від 27.03.2025 на бездіяльність Виконавця, а саме про визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця Білецького І. М., яка полягає у не закінченні виконавчого провадження № 75875042 у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно із виконавчим документом, зокрема судовим наказом № 5015/2060/11, виданим 25.07.2011 Господарським судом Львівської області.
2. 09.07.2026 ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" через систему "Електронний суд" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій (заяві) просить стягнути на користь заявника-1 із Цюри А. С. 80 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. 
Заява аргументована тим, що на виконання вимог статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній із 16.07.2025 (далі - ГПК України) у відзиві на скаргу боржника, апеляційній та касаційній скаргах стягувач зазначав про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), які Товариство понесло і очікує понести у зв`язку з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, становить 50 000 грн (20 000+20 000+10 000 грн відповідно).
Також заявник-1 посилається на викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, у додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.07.2022 у справі № 910/1209/21 та в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 463/2001/19 висновок про те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
3. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу в справі № 5015/2060/11 ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" долучило до зазначеної заяви такі докази: 
1) копію договору про надання правової допомоги від 02.01.2024 № 02/01-24 (далі - договір № 02/01-24), укладеного між Адвокатським бюро "Юлії Чміль" (далі - АБ "Юлії Чміль", Бюро) і Товариством;
2) копію додатку № 1 до договору 02/01-24 (далі - додаток № 1);
3) копію акта про надання правової допомоги від 09.07.2026 № 17 (далі - акт № 17);
4) копію ордера від 08.05.2026 серії АЕ № 1240121, виданого адвокатці Чміль Ю. В. на представництво інтересів ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду.
4. 13.07.2026 приватний виконавець Білецький І. М. через систему "Електронний суд" звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій (заяві) просить стягнути на користь заявника-2 із ФОП Цюри А. С. 45 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
Ця заява обґрунтовується тим, що у запереченнях на скаргу боржника, апеляційній та касаційній скаргах приватний виконавець Білецький І. М. зазначав про те, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката (фіксований розмір гонорару), які Виконавець фактично поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, становить загалом 45 000 грн (15 000+15 000+15 000 грн відповідно), що підтверджується, зокрема, доданими копіями договору про надання правової (правничої) допомоги від 10.04.2025 № 10/04/25 (далі - договір № 10/04/25), укладеного між адвокатом Дяківим В. Б. і приватним виконавцем Білецьким І. М., додаткової угоди від 07.05.2025 № 1 (далі - додаткова угода № 1), додаткової угоди від 11.05.2026 № 2 (далі - додаткова угода № 2), платіжної інструкції від 15.04.2025 № 150092.
Крім того, у клопотанні від 14.07.2026 Виконавець просив долучити до матеріалів зазначеної справи платіжну інструкцію від 14.07.2026 № 6117 про оплату правничої допомоги у сумі 15 000 грн згідно з додатковою угодою № 2.
5. 17.07.2026 ФОП Цюра А. С. через систему "Електронний суд" звернувся до Верховного Суду із запереченнями на заяву ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" про ухвалення додаткового рішення (далі - заперечення № 1), в яких просить відмовити в задоволенні зазначеної заяви або зменшити розмір заявлених витрат на правову допомогу з огляду на те, що:
1) із урахуванням пункту 6.2 договору 02/01-24 дія цього договору припинилася через 1 рік із дня його укладення, тобто з 02.01.2025, а оскільки заявник-1 не надав жодних доказів щодо продовження строку дії договору або вчинення інших дій, які би свідчили про його пролонгацію, на момент надання правничої допомоги між ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" і адвокаткою Чміль Ю. В. не існували договірні правовідносини, які породжували обов`язок Товариства оплатити відповідні послуги; 
2) до суду касаційної інстанції не можуть бути подані вимоги про стягнення витрат, якщо такі не заявлялися в судах попередній інстанцій;
3) ураховуючи положення частини 6 статті 129 ГПК України, за змістом яких у разі якщо сторона у спорі заявить судові витрати, які істотно перевищують суму, заявлену в попередньому розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат у частині такого перевищення, заявник не довів належними та допустимими доказами того, що не міг передбачити судові витрати у сумі 30 000 грн на час подання попереднього розрахунку. При цьому подана стягувачем заява про ухвалення додаткового рішення взагалі не містить будь-яких пояснень та обґрунтувань щодо такого перевищення на 30 000 грн;
4) розмір заявлених витрат на оплату послуг не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, необхідністю подання до суду процесуальних документів. Отже, розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу є істотно завищеним, не відповідає критеріям дійсності, розумності, співмірності та необхідності. 
6. 20.07.2026 ФОП Цюра А. С. через систему "Електронний суд" звернувся до Верховного Суду із запереченнями на заяву приватного виконавця Білецького І. М. про ухвалення додаткового рішення (далі - заперечення № 2), в яких просить відмовити в задоволенні зазначеної заяви або зменшити розмір заявлених витрат на правову допомогу з огляду на те, що:
1) до суду касаційної інстанції не можуть бути подані вимоги про стягнення витрат, якщо такі не заявлялися в судах попередній інстанцій;
2) аналіз змісту поданої касаційної скарги свідчить про те, що вона не містить нових правових позицій, складних правових висновків чи нових фактичних обставин, які би потребували проведення додаткового правового аналізу або значних часових витрат адвоката. Наведені у касаційній скарзі доводи переважно дублюють аргументи, які вже були викладені Виконавцем в апеляційній скарзі та були предметом дослідження суду апеляційної інстанції. Отже, підготовка касаційної скарги не вимагала від представника приватного виконавця Білецького І. М. виконання значного обсягу нової аналітичної роботи, оскільки правова позиція учасника справи вже була сформована;
3) необхідно врахувати викладений в постановах від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, від 11.01.2024 у справі № 902/113/23 висновок Верховного Суду про те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу;
4) розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу є істотно завищеним, не відповідає критеріям дійсності, розумності, співмірності та необхідності.
7. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.08.2026 заяви ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" і приватного виконавця Білецького І. М. про ухвалення додаткового рішення в справі № 5015/2060/11 прийнято до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам частини 2 статті 221 та частини 3 статті 244 ГПК України (у редакції, чинній із 16.07.2025).
З огляду на конкретні обставини справи, з урахуванням її складності, правової кваліфікації відносин сторін, без чого неможливо правильно вирішити питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу та застосувати процесуального права, з метою повного, всебічного, об`єктивного розгляду заяви боржника, забезпечення єдності та сталості судової практики, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду заяв стягувача та Виконавця в розумний строк, тобто такий, що є необхідним для виконання процесуальних дій та забезпечення належного судового захисту учасників справи.
Щодо заяви ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" (стягувача) про відшкодування витрат на правничу допомогу 
8. Колегія суддів, дослідивши заяву стягувача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, заперечення боржника проти неї, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення зазначеної заяви з огляду на таке.
9. Частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними в зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок викладено в пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).
10. Відповідно до пунктів 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Не належить до інших видів правничої допомоги лобіювання, що здійснюється відповідно до Закону України "Про лобіювання"; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
11. За змістом положень частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 14 статті 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
12. Отже, суд касаційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат у справі лише в разі прийняття ним постанови про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення чи зміну остаточного судового рішення, прийнятого по суті заявлених вимог (схожі за змістом висновки викладено в ухвалах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.09.2023 у справі № 915/86/23, від 21.03.2024 у справі № 907/628/17, від 21.10.2024 у справі № 910/16989/23, від 23.01.2025 у справі № 909/1001/23).
13. Колегія суддів звертає увагу, що, аналізуючи положення статей 339, 343, 344 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в пунктах 64, 65 постанови від 18.12.2024 у справі № 921/357/20 виснувала про те, що відшкодування судових витрат має відбуватись на будь-якій стадії судового провадження, зокрема і на стадії судового контролю за виконанням судових рішень. Приватний виконавець як суб`єкт, чиї дії можуть бути предметом оскарження, має право на відшкодування судових витрат, понесених ним під час здійснення судом відповідного судового провадження, на загальних підставах.
Таким чином, умови розподілу судових витрат, передбачені частини 4 статті 129 ГПК України, застосовуються й на стадії судового контролю за виконанням судових рішень, зокрема за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного або приватного виконавця.
14. З огляду на викладене та зважаючи на те, що судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій було задоволено скаргу ФОП Цюри А. С. (боржника) на бездіяльність приватного виконавця Білецького І. М., колегія суддів відхиляє наведені в запереченнях № 1 безпідставні доводи Підприємця про те, що до суду касаційної інстанції не можуть бути подані вимоги про стягнення витрат, якщо такі не заявлялися в судах попередній інстанцій, оскільки цілком очевидним є той факт, що в силу вимог частини 4 статті 129 ГПК України до моменту скасування Верховним Судом рішень судів попередніх інстанцій у цій справі та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні скарги ФОП Цюри А. С. у стягувача не існувало жодних правових підстав для подання заяв про ухвалення додаткового рішення до судів першої та апеляційної інстанцій.
Отже, за обставин цієї справи твердження боржника про те, що заяви про відшкодування судових витрат нібито мали подаватися в строк до суду тієї інстанції, який розглядав справу та в якій заявником будуть понесені витрати, не відповідають положенням частини 14 статті 129 та підпункту "б" пункту 4 частини 1 статті 315 ГПК України, виходячи з аналізу змісту яких, у разі ухвалення нового рішення судом касаційної інстанції саме цей суд здійснює новий розподіл судових витрат.
15. Відповідно до частин 1- 3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
16. При застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), відшкодовуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
17. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
18. Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
19. 18.04.2025, тобто до постановлення Господарським судом Львівської області ухвали від 25.04.2025 ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" у відзиві на скаргу боржника повідомило про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), які Товариство понесло і очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, становить 20 000 грн, а докази щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу будуть подані у строк, передбачений частиною 8 статті 129 ГПК України. 
29.04.2025, тобто до ухвалення Західним апеляційним господарським судом постанови від 27.04.2026 у справі № 5015/2060/11 стягувач в апеляційній скарзі зазначило про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), які Товариство понесло і очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій, становить 40 000 грн, а докази щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу будуть подані у строк, передбачений частиною 8 статті 129 ГПК України.
11.05.2026, тобто ще до ухвалення Верховним Судом постанови від 08.07.2026 у справі № 5015/2060/11 Товариство у касаційній скарзі повідомило про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), які стягувач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, становить 50 000 грн, а докази щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу будуть подані у строк, передбачений частиною 8 статті 129 ГПК України.
Отже, заявник дотримався вимог пункту 2 частини 8 статті 129 ГПК України щодо подання відповідної заяви.
20. У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України). 
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності (такий висновок викладено в пунктах 44, 47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
21. Таким чином, у розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
22. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5- 7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (аналогічні правові висновки викладено в пунктах 6.1 і 6.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
23. Верховний Суд установив, що згідно з пунктами 1, 2 акта № 17, підписаного Керуючим АБ "Юлії Чміль" Чміль Ю. В. і директором ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" Скребцем О. С., Бюро відповідно до договору № 02/01-24 надав клієнту юридичні послуги у справі № 5015/2060/11, що розглядалася в Господарському суді Львівської області, Західному апеляційному господарському суді та Верховному Суді, а клієнт прийняв надані послуги. Вартість послуг за період, вказаний в пункті 1 цього акта, ґрунтується на тарифах, погоджених сторонами в додатку № 1, та становить суму 80 000 грн, яка включає: 
1) ознайомлення з матеріалами справи за наданим клієнтом пакетом документів, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи справи (2 год. ) - 3000 грн; 
2) складання відзиву на скаргу (3 год.) (1 інстанція) - 5000 грн; 
3) складання додаткових пояснень (3 год.) (1 інстанція) - 2000 грн; 
4) участь у судових засіданнях 16.04.2025, 23.04.2025, 25.04.2025 року (3 засідання) (1 інстанція) - 12 000 грн; 
5) складання апеляційної скарги (3 год.) (2 інстанція) - 6000 грн; 
6) складання доповнення до апеляційної скарги (3 год.) (2 інстанція) - 2000 грн; 
7) складання клопотання про долучення доказів (1 год.) (2 інстанція) - 2000 грн; 
8) участь у судових засіданнях 22.05.2025, 26.06.2025, 30.06.2025, 20.04.2026, 27.04.2026 року (5 засідань) (2 інстанція) - 25 000 грн; 
9) складання касаційної скарги (3 год.) - 8000 грн; 
10) гонорар за прийняття рішення на користь клієнта - 15 0000 грн.
24. Згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Подані на підтвердження судових витрат докази мають окремо та в сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.
25. 17.07.2026 боржник скористався передбаченим частиною 5 статті 126 ГПК України правом на подання клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, тому, враховуючи викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19 усталені висновки щодо застосування норм статей 126, 129 ГПК України, статті 30 Закону № 5076-VI, колегія суддів вважає, що, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу (у розмірі 80 000 грн) є неспівмірною та істотно завищеною з огляду на таке.
26. У постанові від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, у додаткових постановах від 29.02.2024 у справі № 917/272/23, від 05.03.2024 у справі № 916/2266/22, від 17.04.2024 у справі № 910/19865/21 Верховний Суд виснував, що при зменшенні витрат на правову допомогу Суд враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
27. Верховний Суд наголошує на тому, що правова позиція стягувача була сталою і не зазнавала змін упродовж розгляду скарги боржника на бездіяльність приватного виконавця Білецького І. М. у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а одна і та сама адвокатка (Чміль Ю. В.) надавала правничу допомогу Товариству в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, тому була детально обізнана з матеріалами справи. Зокрема, підготовка апеляційної та касаційної скарг не потребувала додаткового вивчення чи аналізу законодавства, оскільки фактично була вчинена на основі відзиву на скаргу, поданого в суді першої інстанції. Отже, підготовка до розгляду цієї справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій не вимагала від адвокатки значного обсягу витраченого часу для виконання юридичної роботи (схожий за змістом висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2025 у справі № 916/2079/23 (пункт 4.68) та в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2025 у справі № 910/3014/23 (пункт 34)). 
Що стосується підписаного Бюро та Клієнтом акта № 17 у частині видів та обсягу наданих послуг під час касаційного перегляду судових рішень, то колегія суддів зауважує, що послуги адвоката щодо "ознайомлення з матеріалами справи за наданим клієнтом пакетом документів, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи справи" цілком охоплюються послугами із підготовки та складання відзиву на скаргу боржника, а тому не можуть враховуватися як окремий вид послуг з надання правничої допомоги (схожий за змістом висновок викладено у пункті 4.68 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.01.2025 у справі № 910/3275/24 та в додаткових постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 910/4997/24, від 15.07.2025 у справі № 910/3014/23 (пункт 35)).
28. У зв`язку з викладеним, ураховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, незначну складність справи на стадії судового контролю за виконанням судового рішення, а також зважаючи на сформованість правової позиції стягувача у відзиві на скаргу боржника, тобто ще до апеляційного та касаційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення заявлених витрат на професійну правничу допомогу за підготовку процесуальних документів (відзиву на скаргу, апеляційної та касаційної скарг, додаткових пояснень, клопотання, доповнення) у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій до 14 000 грн.
29. Крім того, Підприємець обґрунтовано посилається на необхідність врахування викладеного в постановах від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, від 11.01.2024 у справі № 902/113/23 висновку Верховного Суду про те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. 
При цьому в контексті вимог стягувача про відшкодування 37 000 грн витрат за участь адвоката у судових засіданнях, які проводилися у судах першої (3 засідання згідно з актом № 17) та апеляційної інстанцій (5 засідань згідно з актом № 17) Верховний Суд наголошує, що на розгляд судів попередніх інстанцій не подавалися додаткові заяви чи клопотання, що стосувалися скарги на бездіяльність приватного виконавця Білецького І. М. від 27.03.2025 і підлягали вирішенню безпосередньо в судовому засіданні та потребували би здійснення адвокатом додаткових процесуальних дій. Відтак, участь адвоката у судовому засіданні зводилась передусім до надання усних пояснень, викладених у відзиві на скаргу боржника.
Більше того, як убачається з матеріалів справи, насправді судове засідання від 16.04.2025 у справі № 5015/2060/11 у Господарському суді Львівської області не проводилося, що свідчить про недобросовісне штучне завищення заявником-1 вартості витрат на професійну правничу допомогу на суму 4000 грн за рахунок тих процесуальних дій, участі в яких адвокат не брав.
Водночас подане Товариством клопотання про долучення доказів від 21.05.2025, яке судом апеляційної інстанції не було задоволено, взагалі стосувалося передусім обставин розгляду зовсім іншої скарги боржника на дії приватного виконавця Білецького І. М. (скарги від 21.10.2024), за результатами розгляду якої остаточне судове рішення (постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.11.2025) було ухвалено не на користь стягувача. 
30. Ураховуючи наведене, керуючись критеріями співмірності, розумності, дійсності та обґрунтованості заявлених витрат, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення заявленої суми витрат, пов`язаних із участю адвоката в судових засіданнях, до 16 000 грн.
31. Відповідно до частини 6 статті 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
32. Отже, виходячи зі змісту положень частини 6 статті 129 ГПК України учасник справи станом на час звернення до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення повинен навести суду належне обґрунтування та довести обставини того, що станом на час подання заяви про попереднє визначення суми судових витрат не міг передбачити витрати на надання послуг (виконання робіт) та які саме витрати (аналогічний усталений висновок викладено у постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.05.2024 у справі № 910/6558/23, від 28.01.2025 у справі № 916/2079/23 та в додаткових постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2025 у справі № 922/2054/24, від 23.10.2025 у справі № 920/999/23(920/1157/23), від 27.11.2025 у справі № 904/3453/24, від 19.01.2026 у справі № 914/980/24, від 18.06.2026 у справі № 910/7759/25).
33. За таких обставин колегія суддів не може не погодитися із викладеним у запереченнях-1 твердженням боржника про те, що, ураховуючи положення частини 6 статті 129 ГПК України, за змістом яких у разі якщо сторона у спорі заявить судові витрати, які істотно перевищують суму, заявлену в попередньому розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат у частині такого перевищення, заявник не довів належними та допустимими доказами того, що не міг передбачити судові витрати у сумі 30 000 грн на час подання попереднього розрахунку. При цьому подана стягувачем заява про ухвалення додаткового рішення взагалі не містить будь-яких пояснень та обґрунтувань щодо такого перевищення на 30 000 грн.
Як наслідок, на підставі частини 6 статті 129 ГПК України у відшкодуванні судових витрат у частині відповідного перевищення має бути відмовлено.
34. Водночас стосовно заявленого Товариством до стягнення гонорару за прийняття рішення на користь клієнта у сумі 15 0000 грн, який фактично є "гонораром успіху", Верховний Суд зазначає таке.
35. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 виснувала, що у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis vs. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що з урахуванням практики ЄСПЛ не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
36. Позивач у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат не зазначав про будь-які домовленості між клієнтом та адвокатом щодо можливості сплати гонорару за прийняття позитивного рішення на користь клієнта та розмір такого гонорару. 
Колегія суддів звертає увагу, що умовами договору № 02/01-24 сторони не визначили такого виду гонорару як гонорар за прийняття рішення на користь клієнта ("гонорар успіху"), тоді як зі змісту пункту 6 додатку № 1 чітко вбачається, що гонорар за прийняття рішення на користь клієнта обчислюється у співвідношенні 5 % від суми позову (не менше 15 000 грн), тобто може стягуватися за результатами розгляду спору по суті заявлених позовних вимог, але аж ніяк не за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного або приватного виконавця, що в цій справі якраз оформлено постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.07.2026.
37. Таким чином, ураховуючи недоведеність стягувачем того, що він не міг передбачити перевищення витрат на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку разом із відзивом на скаргу боржник, апеляційною та касаційною скаргою, Верховний Суд не вбачає підстав для задоволення заяви Товариства про відшкодування 15 000 грн гонорару за прийняття рішення на користь клієнта ("гонорару успіху") (схожий за змістом висновок викладено у пунктах 146- 148 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 917/1655/21).
38. Разом із тим Верховний Суд відхиляє вміщені в запереченнях-1 безпідставні доводи ФОП Цюри А. С. про те, що із урахуванням пункту 6.2 договору 02/01-24 дія цього договору припинилася через 1 рік із дня його укладення, тобто з 02.01.2025, а оскільки заявник-1 не надав жодних доказів щодо продовження строку дії договору або вчинення інших дій, які би свідчили про його пролонгацію, на момент надання правничої допомоги між ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" і адвокаткою Чміль Ю. В. не існували договірні правовідносини, які породжували обов`язок Товариства оплатити відповідні послуги.
Адже згідно з пунктом 6.2 договору 02/01-24 його сторони погодили, що дія договору припиняється через один рік з дня його укладення. Після закінчення строку дії договору, сторони мають право на автоматичну пролонгацію його умов у випадку відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення умов договору. 
39. Таким чином, АБ "Юлії Чміль" і ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" передбачили автоматичну пролонгацію умов договору 02/01-24 у випадку відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення умов договору, тобто навіть без оформлення продовження строку дії договору додаткового угодою, чим спростовуються доводи боржника про те, що оскільки строк дії цього договору закінчився 02.01.2025 і жодних доказів щодо продовження строку його дії стягувач не надав, то на момент надання правничої допомоги (09.07.2026), оформленого актом № 17, між ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" і адвокаткою Чміль Ю. В. не існували договірні правовідносини, які би породжували обов`язок Товариства оплатити відповідні послуги на користь адвокатки Чміль Ю. В. 
40. У зв`язку з наведеним вище колегія суддів зауважує, що загальна вартість заявлених стягувачем до стягнення послуг (80 000 грн) вочевидь є неспівмірною і завищеною, не відповідає критеріям реальності, дійсності, розумності та необхідності понесених витрат на правничу допомогу, а тому співмірними, обґрунтованими та пропорційними у контексті спірних правовідносин є витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 30 000 грн, понесені Товариством у зв`язку з розглядом скарги боржника у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій (15 000+10 000+5000 відповідно).
41. Отже, ураховуючи положення статей 86, 123, 126, 129 ГПК України, дослідивши докази, надані ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" на обґрунтування адвокатських витрат, зважаючи на обґрунтованість клопотання боржника про зменшення розміру судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в зв`язку з розглядом скарги боржника у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій (80 000 грн) не є співмірним із незначною складністю цієї справи та обсягом фактично виконаної адвокатом роботи, не відповідає критеріям реальності, розумності, співрозмірності та справедливості, як наслідок, наразі наявні підстави для часткового задоволення заяви стягувача про ухвалення додаткового рішення, а саме шляхом стягнення з ФОП Цюри А. С. на користь заявника-1 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а в решті вимог Товариства до Підприємця (боржника) необхідно відмовити.
Щодо заяви приватного виконавця Білецького І. М. про відшкодування витрат на правничу допомогу 
42. Як убачається з матеріалів справи, приватний виконавець Білецький І. М. у заяві про ухвалення додаткового рішення 13.07.2026 просить стягнути на користь заявника-2 із ФОП Цюри А. С. 45 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, аргументуючи це тим, що у запереченнях на скаргу боржника, апеляційній та касаційній скаргах Виконавець зазначав про те, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката (фіксований розмір гонорару), які він фактично поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, становить загалом 45 000 грн (15 000+15 000+15 000 грн відповідно), що підтверджується, зокрема, доданими копіями договору № 10/04/25, укладеного між адвокатом Дяківим В. Б. і приватним виконавцем Білецьким І. М., додатковими угодами № 1 і № 2, платіжними інструкціями від 15.04.2025 № 150092 і від 14.07.2026 № 6117 на загальну суму 30 000 грн.
43. У пунктах 127- 134, 141- 144, 146, 168, 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 сформульовано такі висновки щодо комплексного застосування норм статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 126, 129 ГПК України, статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) у подібних правовідносинах:
"Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо".
44. Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постановах від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20, від 18.05.2022 у справі № 910/4268/21, від 26.10.2022 у справі № 910/4277/21, від 18.04.2023 у справі № 903/378/22, від 23.03.2023 у справі № 921/434/21, від 25.04.2023 у справі № 910/21424/21, від 01.12.2021 у справі № 641/7612/16-ц, від 10.08.2022 у справі № 369/3817/19, від 27.04.2023 у справі № 280/4115/20 неодноразово виснував про те, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі в судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами (такий самий висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.11.2023 у справі № 914/2355/21).
45. Разом із тим, зважаючи на те, що 20.07.2026 боржник скористався передбаченим частиною 5 статті 126 ГПК України правом на подання клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, то з мотивів, детально наведених у пунктах 26, 27, 29 цієї постанови, колегія суддів вважає, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу (у розмірі 45 000 грн) є неспівмірною та істотно завищеною, а тому підлягає зменшенню до 20 000 грн.
46. Так, ураховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, незначну складність справи на стадії судового контролю за виконанням судового рішення, а також зважаючи на сформованість приватним виконавцем Білецьким І. М. своєї правової позиції у запереченнях на скаргу боржника від 18.04.2025, тобто ще до апеляційного та касаційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення заявлених витрат на професійну правничу допомогу за підготовку процесуальних документів (апеляційної та касаційної скарг) у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій до 10 000 грн.
47. Водночас у контексті вимог про відшкодування витрат за участь адвоката у судових засіданнях, які проводилися у судах першої (2 засідання) та апеляційної інстанцій (4 засідання) Верховний Суд наголошує, що на розгляд судів попередніх інстанцій майже не подавалися додаткові заяви чи клопотання (крім клопотання від 17.06.2025 про зупинення провадження у цій справі), що стосувалися скарги на бездіяльність приватного виконавця Білецького І. М. від 27.03.2025 і підлягали вирішенню безпосередньо в судовому засіданні та потребували би здійснення адвокатом додаткових процесуальних дій. Відтак, участь адвоката у судовому засіданні зводилась передусім до надання усних пояснень, викладених у запереченнях на скаргу боржника від 18.04.2025, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення заявлених витрат на професійну правничу допомогу за участь адвоката у засіданнях судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій до 10 000 грн.
48. За таких обставин Верховний Суд погоджується з викладеними у запереченнях-2 доводами Підприємця в тій частині, що:
1) аналіз змісту поданої касаційної скарги свідчить про те, що вона не містить нових правових позицій, складних правових висновків чи нових фактичних обставин, які би потребували проведення додаткового правового аналізу або значних часових витрат адвоката. Наведені у касаційній скарзі доводи переважно дублюють аргументи, які вже були викладені Виконавцем в апеляційній скарзі та були предметом дослідження суду апеляційної інстанції. Отже, підготовка касаційної скарги не вимагала від представника приватного виконавця Білецького І. М. виконання значного обсягу нової аналітичної роботи, оскільки правова позиція учасника справи вже була сформована;
2) необхідно врахувати викладений в постановах від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, від 11.01.2024 у справі № 902/113/23 висновок Верховного Суду про те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу;
3) розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу є істотно завищеним, не відповідає критеріям дійсності, розумності, співмірності та необхідності.
49. Таким чином, ураховуючи положення статей 86, 123, 126, 129 ГПК України, дослідивши докази, надані приватним виконавцем Білецьким І. М. на обґрунтування адвокатських витрат, зважаючи на вмотивованість клопотання боржника про зменшення розміру судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в зв`язку з розглядом скарги боржника у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій (45 000 грн) не є співмірним із незначною складністю цієї справи та обсягом фактично виконаної адвокатом роботи, не відповідає критеріям реальності, розумності, співрозмірності та справедливості, як наслідок, наразі наявні підстави для часткового задоволення заяви стягувача про ухвалення додаткового рішення, а саме шляхом стягнення з ФОП Цюри А. С. на користь Виконавця 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а в решті вимог заявника-2 до Підприємця (боржника) необхідно відмовити.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" та приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про ухвалення додаткового рішення в справі № 5015/2060/11 задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи - підприємця Цюри Андрія Степановича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" 30 000 (тридцять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
Стягнути з фізичної особи - підприємця Цюри Андрія Степановича на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича 20 000 (двадцять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
У задоволенні решти вимог зазначених заяв відмовити.
Доручити Господарському суду Львівської області видати відповідні накази на виконання цієї додаткової постанови.
Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай