Справа № 135/1034/26
Провадження № 2/135/694/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

03.09.2026 м. Ладижин 
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ладижин в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1615-9175 від 21 жовтня 2025 року в розмірі 89 035 грн 80 коп. 
На обґрунтування позову позивач зазначив, що 21 жовтня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1615-9175 із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами цього договору відповідачу було надано кредит у сумі 25 000 грн строком на 365 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом. Окрім того, 01 листопада 2025 року між сторонами укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, за умовами якої відповідачу надано додаткові кошти у кредит у сумі 18 900 грн зі сплатою одноразової комісії за надання додаткових коштів у кредит в розмірі 15% від суми виданих додаткових грошових коштів у кредит, а також продовжено строк кредитування до 376 днів. 
Позивач посилається на те, що до укладення договору відповідач пройшов передбачену кредитодавцем процедуру оформлення кредиту на офіційному вебсайті товариства, ознайомився з умовами кредитування, правилами надання споживчих кредитів, паспортом споживчого кредиту та іншими супровідними документами, після чого підтвердив свою волю на укладення договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. На переконання позивача, такий спосіб укладення договору відповідає вимогам законодавства про електронну комерцію та споживче кредитування. 
Також позивач зазначив, що свої зобов`язання за договором виконав належним чином і в повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на банківську картку, реквізити якої відповідач вказав під час оформлення кредиту. Водночас ОСОБА_1  належним чином умови договору не виконав, унаслідок чого станом на 10 квітня 2026 року, за розрахунком позивача, утворилася заборгованість у загальному розмірі 89 035 грн 80 коп., з яких: 24 950 грн — заборгованість за тілом кредиту, 39 300 грн 80 коп. — заборгованість за процентами, 21 950 грн — заборгованість за процентами, нарахованими на підставі статті 625 ЦК України, 2 835 грн — заборгованість за комісією. 
Окремо позивач вказує, що умови договору щодо сплати комісії за надання кредиту та штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідають вимогам спеціального законодавства у сфері споживчого кредитування, а тому суми таких платежів підлягають стягненню з відповідача в судовому порядку. З огляду на наведене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у зазначеному розмірі, а також судовий збір у сумі 2 662 грн 40 коп., сплачений під час звернення до суду. 
Відповідач  ОСОБА_1  відзиву на позовну заяву до суду не подав, заперечень проти позову та будь-яких доказів погашення заборгованості чи зменшення її розміру не надав.
ІІ. Процесуальні дії у справі
22 червня 2026 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.
Представник позивача Резуєв Є.В. до позовної заяви додав клопотання, у якому просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Ухвала про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами була надіслана відповідачу  ОСОБА_1  рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу його зареєстрованого місця проживання, зазначену в позовній заяві та підтверджену матеріалами справи. 
Поштове відправлення повернулося до суду з відміткою оператора поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Інших відомостей про зміну місця проживання чи перебування відповідача, а також про наявність іншої поштової або офіційної електронної адреси матеріали справи не містять; повідомлень від відповідача з цього приводу до суду не надходило.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення судової кореспонденції рекомендованим листом на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання такого повідомлення належним, оскільки подальше отримання або неотримання листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Аналогічний підхід висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (провадження № 11-268заі18), наголосивши, що належне повідомлення має місце у разі надсилання судового документа на дійсну (реальну) адресу особи. Крім того, у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 Верховний Суд дійшов висновку, що поштові відправлення, повернуті з позначкою «закінчення терміну зберігання» чи подібним формулюванням, вважаються належно врученими за умови їх надсилання на адресу реєстрації фізичної особи.
Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Згідно з частиною першою статті 131 ЦПК України учасники справи зобов`язані інформувати суд про зміну свого місця проживання (перебування, місцезнаходження), а за відсутності такої заяви судові документи надсилаються на останню відому суду адресу і вважаються доставленими, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає чи не перебуває. 
За таких обставин суд доходить висновку, що шляхом направлення кореспонденції на зареєстровану адресу відповідача та отримання поштового повідомлення з відміткою «адресат відсутній» суд вчинив усі необхідні та достатні дії для належного повідомлення  ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі та про її розгляд, що відповідає вимогам статей 128–131, 274, 280 ЦПК України та узгоджується з наведеними правовими висновками Верховного Суду.
ІІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення
Частина перша статті 280 ЦПК України передбачає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасної наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач  ОСОБА_1  був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду чи повідомлень про поважні причини неявки не подавав, відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень по суті спору не подав, доказів сплати заборгованості не надав.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасник судового процесу не з`явився в судове засідання без поважних причин. Представник позивача у клопотанні просив розглянути справу за його відсутності та прямо не заперечував проти ухвалення заочного рішення, чим виконано умову пункту 4 частини першої статті 280 ЦПК України щодо згоди позивача на заочний розгляд. 
За сукупності наведених обставин суд констатує наявність усіх передбачених частиною першою статті 280 ЦПК України умов для ухвалення заочного рішення: відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, він у засідання не з`явився без поважних причин, відзив на позовну заяву не подав, позивач не заперечує проти заочного вирішення спору. У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в заочному порядку за правилами статей 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у матеріалах доказів. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
21 жовтня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) в електронній формі через особистий кабінет позичальника, доступний на вебсайті товариства «creditkasa.com.ua» та/або відповідному мобільному додатку чи іншому засобі інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Укр Кредит Фінанс», укладено кредитний договір № 1615-9175 (а. с. 13 - 23). Кредитний договір підписано у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (а. с. 23 зворотна сторона).
Паспорт споживчого кредиту разом з додатками (а. с. 24 – 59), паперові копії якого долучені до матеріалів справи, підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. З цих документів убачається, що до складу загальних витрат за кредитом включено проценти за користування кредитом, визначено орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок і строки погашення кредиту, розмір та строки внесення платежів, а також наслідки невиконання чи неналежного виконання зобов`язань. Підписавши зазначені документи, відповідач підтвердив ознайомлення з умовами кредитування та погодився з ними.
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 25 000 грн строком на 365 днів (з 21.10.2025 по 20.10.2026), базовий період – 14 календарних днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, визначених договором і графіком платежів, номер особистого електронного платіжного засобу позичальника — НОМЕР_1 (пп. 4.1, 4.2, 4.8, 4.14, 5.1, 13).
Умовами кредитного договору визначено такий фінансовий механізм кредитування: стандартна процентна ставка – 1,00 % в день; знижена процентна ставка – 0,74 % в день; комісія за видачу кредиту – 0 % від суми виданого кредиту; проценти відповідно до статті 625 ЦК України, які нараховуються від простроченої позичальником суми (пп. 4.10, 4.11, 8.2). 
21 жовтня 2025 року о 13:29 кошти в сумі 25 000 грн перераховано на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , призначення платежу: видача кредитних коштів за договором 1615-9175, що підтверджується інформацією, яка надана ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» за вих. № 270546-1695558327-15042026 від 15.04.2026 (а. с. 60). Указаний факт також підтверджується довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту за договором № 1615-9175, згідно якої кредитні кошти у сумі 25 000 грн були перераховані 21 жовтня 2025 року на платіжну картку відповідача за допомогою платіжної системи EasyPay (а. с. 65).
01 листопада 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавець) та  ОСОБА_1  (позичальник) через особистий кабінет позичальника, доступний на вебсайті товариства «creditkasa.com.ua» та/або відповідному мобільному додатку чи іншому засобі інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Укр Кредит Фінанс», укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії № 1615-9175 (а. с. 61 зворотна сторона - 63), яку підписано у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (а. с. 63). Окрім того до матеріалів справи долучено паперову копію Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за додатковою угодою до кредитного договору (графік платежів) (а. с. 63 зворотна сторона - 64), яку також позичальник підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до умов додаткової угоди до кредитного договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» зобов`язалося надати відповідачу додаткові грошові кошти у кредит у розмірі 18 900 грн строком на 365 днів (з 01.11.2025 по 31.10.2026), з урахуванням чого загальний строк кредитування становить 376 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання додаткових коштів у кредит та проценти за користування кредитом у строки та в порядку, визначених договором і графіком платежів, номер особистого електронного платіжного засобу позичальника — НОМЕР_1 (пп. 2.1, 2.2, 2.4, 2.11, 11).
Умовами додаткової угоди до кредитного договору № 1615-9175 визначено, що за видачу додаткових коштів у кредит сплачується комісія – 15 % від суми виданих додаткових грошових коштів у кредит (п. 2.6). 
01 листопада 2025 року о 13:13 кошти в сумі 18 900 грн перераховано на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , призначення платежу: видача кредитних коштів за договором 1615-9175, що підтверджується інформацією, яка надана ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» за вих. № 281589-1701660506-15042026 від 15.04.2026 (а. с. 60 зворотна сторона). Указаний факт також підтверджується довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту за договором № 1615-9175, згідно якої кредитні кошти у сумі 18 900 грн були перераховані 01 листопада 2025 року на платіжну картку відповідача за допомогою платіжної системи EasyPay (а. с. 65).
Відповідач прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконував в повній мірі. Це підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 1615-9175 від 21 жовтня 2025 року (а. с. 66 – 68), згідно з яким непогашена заборгованість відповідача перед кредитором становить 89 035 грн 80 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту – 24 950 грн; процентами – 39 300 грн 80 коп.; процентами, нарахованими на підставі статті 625 ЦК України - 21 950 грн; комісією - 2 835 грн. 
23 квітня 2026 позивач надіслав відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту у зв`язку з затриманням сплати частини кредиту понад один календарний місяць (а. с. 69).
Між сторонами виник спір щодо наявності та розміру заборгованості за кредитним договором. На час розгляду справи відповідач не надав суду доказів повного погашення вказаної заборгованості чи спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем.
V. Норми права, які застосовує суд, та мотиви їх застосування
5.1. Укладення електронного договору про споживчий кредит
Загальні вимоги до чинності правочину встановлені статтею 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства та його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин презюмується правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. 
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції та встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 3 цього Закону електронний договір — це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення їхніх цивільних прав і обов`язків і оформлена в електронній формі; такий договір укладається і виконується у порядку, передбаченому, зокрема, Цивільним кодексом України. 
Частина третя статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний договір укладається шляхом направлення пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) іншою стороною; такий договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила оферту, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до цієї норми відповідь про акцепт, зокрема, може надаватися шляхом заповнення електронної форми з накладенням електронного підпису у порядку, визначеному статтею 12 вказаного Закону, або шляхом вчинення дій, які в інформаційній системі прямо визначені як прийняття пропозиції. 
За пунктами 12, 13 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор — це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і яка використовується як електронний підпис одноразовим ідентифікатором — дані в електронній формі, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні. Згідно зі статтею 12 цього Закону електронний правочин вважається підписаним, зокрема, у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Суд установив, що 21 жовтня 2025 року відповідач в особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подав електронну заявку на отримання кредиту, після чого на вказаний ним номер мобільного телефону кредитодавець надіслав одноразовий ідентифікатор (цифровий код). Введення відповідачем цього одноразового коду в інформаційній системі позивача слугувало підтвердженням його акцепту пропозиції укласти кредитний договір № 1615-9175 від 21 жовтня 2025 року в електронній формі. Окрім того, 01 листопада 2025 року аналогічним чином між сторонами укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, за умовами якої відповідачу надано додаткові кошти у кредит. Зміст укладеного договору та додаткової угоди до нього (текст кредитного договору та додаткової угоди, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту) відображені у файлах особистого кабінету та роздруковані в матеріалах справи. 
Із зазначених документів убачається, що до моменту укладення кредитного договору та додаткової угоди відповідачу було надано інформацію, передбачену статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», зокрема паспорт споживчого кредиту у встановленій законом формі, дані про реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, графік платежів, розмір і строки внесення обов`язкових платежів, а також наслідки невиконання зобов`язань. Підписавши зазначені документи електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив, що був обізнаний з основними умовами кредитування та погодився з ними.
Правові висновки щодо допустимості укладення цивільно-правових договорів у сфері споживчого кредитування в електронній формі з використанням одноразових ідентифікаторів неодноразово висловлювалися у практиці Верховного Суду. Так, у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказано, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення сторони, а договір, укладений за правилами Закону України «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічні підходи викладено у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. 
З урахуванням наведеного, а також того, що будь-яких позовних вимог про визнання кредитного договору та додаткової угоди до нього недійсними чи нікчемними у цій справі не заявлено, підстав вважати, що презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 ЦК України, спростована, суд не вбачає. Отже, кредитний договір № 1615-9175 від 21 жовтня 2025 року та додаткова угода до нього від 01 листопада 2025 року є належним чином укладеними в електронній формі, відповідають вимогам закону щодо форми правочину і є обов`язковим для виконання сторонами. На підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять документ, за яким відповідачу були перераховані кредитні кошти (загальна сума 43?900 грн) на вказаний ним банківський рахунок. Переказ коштів здійснювався через сертифіковані платіжні системи з дотриманням вимог безпеки (стандарт PCI DSS), що гарантує належне зарахування суми на рахунок позичальника. Відповідач отримав за цим договором грошові кошти в обумовленому розмірі, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути їх та сплатити передбачені договором платежі у встановлені строки.
5.2. Розрахунок заборгованості та доказування її розміру
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти. За пунктами 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, і докази на їх підтвердження.
Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1615-9175 від 21 жовтня 2025 року в розмірі 89 035 грн 80 коп., яка, за поданим розрахунком, складається із заборгованості за: тілом кредиту — 24 950 грн, процентами — 39 300 грн 80 коп., процентами, нарахованими на підставі статті 625 ЦК України — 21 950 грн, комісією — 2 835 грн. Подані позивачем договір та розрахунок заборгованості свідчать, що відповідачу надано кредит у загальній сумі 43 900 грн строком на 376 днів (з 21.10.2025 по 31.10.2026). Матеріали справи підтверджують, що відповідач фактично отримав та використав кредитні кошти у загальній сумі 43 900 грн. 
Оцінивши поданий розрахунок заборгованості, суд доходить висновку, що він є зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору та відображає структуру заборгованості. Щоденні нарахування процентів за договором здійснювалися виключно в межах строку його дії та за процентною ставкою, погодженою сторонами. Відповідач не надав суду власного розрахунку заборгованості або інших належних і допустимих доказів, які б спростовували наведені позивачем дані чи свідчили про повне або часткове погашення спірної суми понад зазначене в розрахунку. Також відповідачем частково було сплачено кредит, а саме: 22.10.2025 (тіло кредиту – 18 950 грн та 50 грн - проценти), що підтверджується розрахунком заборгованості.
За цих обставин суд вважає доведеними обсяг заборгованості за основним боргом та процентами за кредитним договором; питання правомірності стягнення комісії та процентів, нарахованими на підставі статті 625 ЦК України оцінюється окремо з огляду на спеціальне законодавство про споживче кредитування та припис пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. 
5.3. Щодо вимоги про стягнення комісії за надання кредиту
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом — це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом, зокрема, включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, законом прямо передбачено право кредитодавця встановлювати в договорі про споживчий кредит комісії як складові загальних витрат за кредитом. 
Постановою Правління Національного банку України від 11 лютого 2021 року № 16 затверджено Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 цих Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, у тому числі щодо вартості додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника та третіх осіб. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, тлумачачи зазначені норми, дійшла висновку, що така форма витрат, як комісія у складі загальних витрат за кредитом (у тому числі комісія за надання кредиту), прямо передбачена законодавством; її розмір визначається кожним кредитодавцем індивідуально та закріплюється в умовах договору і внутрішніх документах фінансової установи.
У додатковій угоді від 01 листопада 2025 року до кредитного договору № 1615-9175 від 21 жовтня 2025 року сторони погодили, що позичальник сплачує одноразову комісію за надання додаткових грошових коштів у кредит у розмірі 15% від суми виданих додаткових грошових коштів (пункт 2.6 додаткової угоди). У розділі 4 додатку до паспорта споживчого кредиту також прямо вказано на обов`язок споживача сплатити комісію за видачу додаткових грошових коштів у кредит у розмірі 15% від суми виданих додаткових грошових коштів. 
Суд встановив, що відповідач підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором кредитний договір, таблицю обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту, в яких відображено інформацію про існування та розмір одноразової комісії за видачу додаткових грошових коштів у кредит. Підписання цих документів свідчить про те, що відповідач отримав необхідну інформацію про структуру загальних витрат за кредитом, у тому числі про обов`язок сплати зазначеної комісії, та погодився з відповідними умовами кредитування. 
Умови додаткової угоди від 01 листопада 2025 року до кредитного договору № 1615-9175 від 21 жовтня 2025 року та пов`язаних із нею документів (Паспорта, таблиці загальної вартості кредиту) не свідчать про те, що одноразова комісія за видачу додаткових грошових коштів у кредит включає плату за послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати безоплатно відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», або що вона приховує плату за інформацію, яка має надаватися безоплатно. Натомість така комісія є частиною плати за користування кредитом, визначеною як складова загальних витрат за споживчим кредитом.
За таких обставин суд доходить висновку, що включення до умов додаткової угоди від 01 листопада 2025 року до кредитного договору № 1615-9175 від 21 жовтня 2025 року обов`язку позичальника сплатити комісію за видачу додаткових грошових коштів у кредит в розмірі 2 835 грн та подальше витребування цієї суми позивачем відповідає вимогам спеціального законодавства, яке регулює споживче кредитування. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за одноразовою комісією за видачу додаткових грошових коштів у кредит в розмірі 2 835 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
5.4. Щодо вимоги про стягнення процентів, нарахованими на підставі статті 625 ЦК України
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами, нарахованими на підставі статті 625 ЦК України, у розмірі 21 950 грн.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Пунктом 8.2 кредитного договору № 1615-9175 сторони погодили, що у разі несвоєчасної сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту у визначені договором строки позичальник зобов`язаний сплатити проценти в силу положень статті 625 ЦК України у розмірі 401 500 % річних від суми простроченої заборгованості, але не більше 2 % від неповернутої суми кредиту. Таким чином, на рівні договору передбачено застосування процентів річних як заходу відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Водночас пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлює, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплачувати на користь кредитодавця неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення; неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. 
У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 зроблено висновок, що дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України поширюється на зобов`язання, які виникають, зокрема, з договорів позики та кредитних договорів, у тому числі договорів про споживчий кредит. Верховний Суд зазначив, що законодавець запровадив спеціальні наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань у період дії воєнного стану, які полягають у звільненні позичальника від відповідальності за частиною другою статті 625 ЦК України та від обов`язку сплачувати неустойку, а також у списанні нарахованими з 24 лютого 2022 року сум неустойки та інших аналогічних платежів. Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на території України з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан, строк дії якого надалі неодноразово продовжувався і який діє на момент розгляду справи. Кредитні правовідносини між сторонами у справі виникли вже в умовах дії воєнного стану, а проценти на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 21 950 грн, заявлені до стягнення, нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання в цей період.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який виключає можливість стягнення з позичальника процентів, нарахованими на підставі статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 24 лютого 2022 року, а отже нараховані суми вказаних процентів підлягають списанню кредитодавцем. За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами, нарахованими на підставі статті 625 ЦК України, у розмірі 21 950 грн не підлягає задоволенню. 
Висновки
З урахуванням наведеного та встановленого судом невиконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 1615-9175 від 21 жовтня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Підлягає стягненню заборгованість у розмірі 67 085 грн 80 коп., яка складається із заборгованості за: тілом кредиту — 24 950 грн, процентами — 39 300 грн 80 коп. та одноразовою комісією за видачу додаткових грошових коштів у кредит — 2 835 грн. У решті позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на підставі статті 625 ЦК України, у розмірі 21 950 грн, з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення, слід відмовити.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Судом установлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2 662 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 04.06.2026 (а. с. 12).
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позов задоволено частково — у розмірі 67 085 грн 80 коп. із заявлених 89 035 грн 80 коп., що становить 75,35 % від суми позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 006 грн 12 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Решту судового збору в сумі 656 грн 28 коп. слід залишити за позивачем.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2–5, 7, 8, 10–13, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263–265, 268, 273, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1615-9175 від 21 жовтня 2025 року у розмірі 67 085 (шістдесят сім тисяч вісімдесят п`ять) грн 80 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 2 006 (дві тисячі шість) грн 12 коп. судового збору.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Ім`я (найменування) сторін:
- позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», місце знаходження: бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 407, м. Київ, 01133, ЄДРПОУ 38548598;
- відповідач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Заочне рішення складено та підписано суддею 03.09.2026.
Суддя