Іменем України
РІШЕННЯ

14 серпня 2026 року | м. Чернігів | справа № 927/607/26
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Фесюри М.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго”,
вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080, код ЄДРПОУ 19480600,
до відповідача: Комунальної установи Чернігівського обласного центру соціальної адаптації Чернігівської обласної ради,
проспект Миру, буд. 116-А, м. Чернігів, 14028, код ЄДРПОУ 43409920,
про стягнення 351 428,75 грн.
без повідомлення (виклику) сторін;
Обставини справи:
25.06.26, Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” поданий позов до Комунальної установи Чернігівського обласного центру соціальної адаптації Чернігівської обласної ради про стягнення 351 428,75 грн, з них: 166 507,78 грн основного боргу за спожиту електричну енергію за період січень, квітень 2021 року, січень, лютий 2022 року, січень, лютий, березень 2024 року за договором про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” (далі - Договір); 9 956,07 грн пені, 100 237 грн 15% річних, та 74 727,90 грн інфляційних нарахувань, нарахованих за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України та п. 7.4. комерційної пропозиції, акцептованої відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору в частині своєчасної оплати за спожиту електроенергію в січні, квітні 2021 року, січні, лютому 2022 року, в січні, лютому, березні 2024 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.26 справа №927/607/26 передана на розгляд судді Фесюрі М.В.
Ухвалою суду від 26.06.26 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Крім того, даною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду та позивачу у порядку, визначеному ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву разом з усіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, та попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 26.06.26 направлена позивачу до його електронного кабінета в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" та згідно з довідкою про доставку електронного листа, роздрукованих з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", доставлена до електронного кабінета позивача 26.06.26 17:11.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 26.06.26 направлена відповідачу рекомендованою поштовою кореспонденцією на його юридичну адресу (проспект Миру, буд. 116-А, м. Чернігів, 14028), повернулась до суду з відміткою поштового відділення “одержувач відсутній за вказаною адресою”.
Пунктом 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено, зокрема, у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Суд відзначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 27.06.2023 у справі № 910/4473/21 (910/19757/21).
Таким чином, у розумінні п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі та встановлення йому строків для подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов, а днем вручення ухвали від 26.06.2026 є 21.07.26.
04.08.26, у встановлений процесуальний строк, від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, у якому проти позову заперечив, посилаючись на наступне:
-згідно з п.14 Комерційних пропозицій позовна давність щодо вимоги про стягнення боргу збільшено до п`яти років, строк спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій збільшено до п`яти років. Виходячи з зазначеного тексту можна зробити висновок, що строк позовної давності для стягнення заборгованості, неустойки, річних та інфляційних за період січень, квітень 2021 року вже скінчився, у зв`язку з чим такі вимоги не підлягають задоволенню.
-під час формування позовних вимог Позивач керується нормами п.14 Комерційних пропозицій, однак жодні комерційні пропозиції, що були надані додатками до позовної заяви, не містять реквізитів установи, підпису керівника та відтиску мокрої печатки. Також позивачем не надано і заяву-приєднання до договору скріплену печатками з обох сторін, що означає відсутність доказів про погодження збільшення строків позовної давності, у зв`язку з чим слід зробити висновок, що під час розгляду справи слід використовувати строки позовної давності встановлені законодавством. Зазначене означає, що строки позовної для стягнення заборгованості, річних, інфляційних та неустойки за січень, лютий 2022 року також сплили, у зв`язку з чим зазначені вимоги не підлягають задоволенню.
-звертає увагу на відсутність додатків, що підтверджують будь-які господарські відносини між ДПЗД «Укрінтеренерго» та КУ «Чернігівський обласний центр соціальної адаптації». У договорі та Додатку 1 відсутній відтиск печатки КУ «Чернігівський обласний центр соціальної адаптації», не надано докази надсилання такого Договору з додатками. Додатки до інформаційних листів від АТ «Чернігівобденерго» не містять підпису і печатки, що означає, що вони не оформлені в установленому законом порядку.
Відзив на позов з додатком залучено до матеріалів справи та прийнято до розгляду в судовому засіданні.
Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 ГПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.
Суд також врахував, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Суд констатує, що сторонами не заявлені клопотання щодо розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, в порядку визначеному статтею 252 ГПК України. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснене при відкритті провадження в справі в ухвалі суду від 26.06.26.
Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення спору по суті. 
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:
Згідно з постановою від 06.11.2018 № 1344 Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.
Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею – продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначаються Законом України “Про ринок електричної енергії” від 13.04.2017 № 2019-VIII (далі – Закон № 2019-VIII).
За правилами статей 1, 64 Закону № 2019-VIII постачальник “останньої надії” - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, установлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.
Визначення постачальника “останньої надії” здійснюється на підставі рішенням Кабінету Міністрів України за результатами конкурсу, проведеного в порядку затвердженому КМУ. Постачальник “останньої надії” призначається на строк до трьох років.
Розпорядженням КМУ від 12.12.2018 № 1023-р визначено ДП ЗЕД “Укрінтеренерго” постачальником “останньої надії” з 01.01.2019 по 31.12.2025 (спірний період: січень, квітень 2021 року, січень, лютий 2022 року, січень, лютий, березень 2024 року).
Оператор системи розподілу АТ “Чернігівобленерго”, листом від 15.01.2021 № 22/333/01-14, повідомив, що з 01.01.2021, Комунальна установа Чернігівського обласного центру соціальної адаптації Чернігівської обласної ради переведене до ДП ЗЕД “Укрінтеренерго”, як постачальника “останньої надії”.
Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За частинами 1, 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлене законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до статей 173 - 175 Господарського кодексу України (далі – ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
За правилами статті 4 Закону № 2019-VIII учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”.
Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі – Правила), якими врегульовані взаємовідносини, що виникають під час купівлі - продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.
Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, в тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.
Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.
Додатком 7 Правил передбачено, що договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (далі - договір) є публічним договором приєднання споживача (далі - споживач) до цього договору, що регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (далі - постачальник) споживачу, в разі якщо обраний споживачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем нового електропостачальника або до припинення постачання в передбачених чинним законодавством чи цим договором випадках.
Цей договір укладається сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання до нього споживача. Умови Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, та є однаковими для всіх споживачів України.
Розділом 3.4. Правил визначено, що постачальник “останньої надії” повідомляє споживача про умови постачання, ціну на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника шляхом оприлюднення зазначеної в цьому пункті інформації на своєму офіційному веб-сайті. 
Постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника (1); завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника (2); невиконання або неналежного виконання електропостачальником Правил ринку, Правил ринку РДН та ВДР, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам (3); необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання (припинення) договору з попереднім електропостачальником (4); відсутності сторони, відповідальної за баланс, за певною точкою комерційного обліку на дату укладення за такою точкою договору споживача про розподіл/передачу електричної енергії з оператором системи (5).
Постачальник “останньої надії” зобов`язаний постачати електричну енергію споживачам за ціною, що формується ним відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором. Постачальник “останньої надії” зобов`язаний повідомляти споживача на своєму веб-сайті або через засоби масової інформації про зміни тарифів (цін) у строки, визначені порядком формування ціни, за якою здійснює постачання електричної енергії споживачам постачальник “останньої надії”. Споживачі постачальника “останньої надії” оплачують послуги з передачі та розподілу електричної енергії оператору системи передачі та оператору системи розподілу згідно з умовами укладених договорів про надання відповідних послуг. 
Ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", мають бути економічно обґрунтованими, прозорими та недискримінаційними і не повинні перешкоджати конкуренції на ринку електричної енергії. 
Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з дати припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Договір, який вважається укладеним відповідно до законодавства, може бути оформлений в вигляді паперового або електронного документа.
Постачальник “останньої надії” зобов`язаний забезпечити на своєму офіційному веб-сайті можливість оформлення договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації шляхом приєднання споживача до договору, для чого споживач подає постачальнику “останньої надії” відповідну заяву, яка підписується з використанням електронної ідентифікації. Договір про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, вважається таким, що укладений в письмовій формі.
Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, який не може перевищувати 90 днів, крім випадків, визначених Законом України “Про ринок електричної енергії” та цими Правилами. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу. 
Матеріалами справи підтверджується укладення сторонами, 15.01.2021, договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”, що набрав чинності (п. 13.1.) за фактом споживання відповідачем електричної енергії в перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії – не може перевищувати 90 діб.
За п. 2.1. Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість купленої (спожитої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку № 1 до нього (комерційна пропозиція).
За умовами пунктів 5.1. – 5.3., 5.5., 5.10. Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”, яка є додатком до цього Договору. Спосіб визначення ціни (тарифи) за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Ціна (тариф) на електричну енергію визначається постачальником, що формується відповідно до методики (порядку), затвердженого Регулятором. Ціна (тариф) на електричну енергію визначається за результатами конкурсу, та є обов`язковою для сторін з дати введення її в дію. 
Оплата виставленого постачальником рахунку за цим Договором має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Виходячи з умов комерційної пропозиції № 2 до Договору (додаток № 1) відповідач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання ним рахунку.
Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних отриманих від оператора системи розподілу.
Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі - продажу, та сумарною оплатою споживачем на розрахунковий період з урахуванням ПДВ.
Акт купівлі-продажу складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем, отриманих від оператора системи розподілу.
Після завершення розрахункового періоду та отримання даних від оператора системи розподілу постачальник надсилає на адресу електронної пошти споживача скановану версію акту купівлі-продажу, підписаного зі своєї сторони.
Споживач, у триденний термін після отримання сканованої версії акту купівлі-продажу, зі своєї сторони підписує його та направляє скановану версію акту купівлі-продажу на адресу електронної пошти постачальника.
Оригінал акту купівлі-продажу в двох примірниках надсилається поштою на поштову адресу споживача. Підписаний зі сторони споживача один екземпляр акту купівлі-продажу в триденний термін повертається на поштову адресу постачальника.
У разі наявності зауважень до акту купівлі - продажу споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, де є розбіжності. Уповноважені особи постачальника та споживача терміново проводять переговори з метою усунення розбіжностей. 
До усунення розбіжностей сторони керуються даними зазначеними в акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням даних після врегулювання розбіжностей.
У разі неповернення споживачем підписаного зі свого боку одного екземпляру оригіналу акту купівлі - продажу в установлені строки або його не підписання з боку споживача в установлений термін, документ вважається узгодженим та підтвердженим споживачем та приймається постачальником як узгоджений.
За наявності в споживача заборгованості за Договором, постачальник зараховує кошти отримані від споживача, як погашення заборгованості за електричну енергію, поставлену в минулі періоди за Договором, незалежно від призначення платежу, зазначеного споживачем.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем як постачальником “останньої надії” поставлено відповідачу електричну енергії в січні 2021 року – в обсязі 10,00, кВт, у квітні 2021 року – в обсязі 19 359,00 кВт, у січні 2022 року – в обсязі 5307,00 кВт, у лютому 2022 року – в обсязі 854,00 кВт, в січні 2024 року – в обсязі 4000 кВт, в лютому 2024 року – в обсязі 2629 кВт, в березні 2024 року - в обсязі 470 кВт, що підтверджено звітами оператора системи розподілу - АТ “Чернівобленерго”.
Позивач, в односторонньому порядку, склав Акт № 004136 купівлі-продажу електричної енергії за розрахунковий період січень 2021 від 31.01.2021, обсяг споживання електричної енергії – 10,00 кВт*год на суму 45,46 грн., Акт № 013307 купівлі-продажу електричної енергії за розрахунковий період квітень 2021 від 30.04.2021, обсяг споживання електричної енергії – 19 359,00 кВт*год на суму 83 745,64 грн., Акт № 018356 купівлі-продажу електричної енергії за розрахунковий період січень 2022 від 31.01.2022, обсяг споживання електричної енергії – 5 307,00 кВт*год на суму 29 581,98 грн., Акт № 023275 купівлі-продажу електричної енергії за розрахунковий період лютий 2022 від 28.02.2022, обсяг споживання електричної енергії – 57,00 кВт*год на суму 305,68 грн., корегувальний Акт №23981 до акту 23275 від 28.02.2022 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період лютий 2022 від 30.04.2022, обсяг споживання електричної енергії – 797,00 кВт*год на суму 4 274,03 грн., Акт № 052960 купівлі-продажу електричної енергії за розрахунковий період січень 2024 від 31.01.2024, обсяг споживання електричної енергії – 4 000,00 кВт*год на суму 29 173,10 грн., Акт № 054329 купівлі-продажу електричної енергії за розрахунковий період лютий 2024 від 29.02.2024, обсяг споживання електричної енергії – 2 629,00 кВт*год на суму 16 993,02 грн., Акт №055198 купівлі-продажу електричної енергії за розрахунковий період березень 2024 від 31.03.2024, обсяг споживання електричної енергії – 470,00 кВт*год на суму 2 694,55 грн, що разом з рахунками на їх оплату, були направлені та отримані відповідачем, засобами поштового зв`язку та на електронну пошту. 
Відповідач не розрахувався за спожиту електричну енергію в спірному періоді, послуги не оплатив, у зв`язку з чим за ним обліковується прострочена заборгованість у сумі 166 507,78 грн.
За частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. 
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Договір постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” є публічним договором, що укладається шляхом приєднання споживача до його умов у випадках, установлених частиною 1 статті 64 Закону України “Про ринок електричної енергії”, по факту споживання електричної енергії, без укладення договору з іншим електропостачальником.
Факт споживання відповідачем електричної енергії в січні 2021 року – в обсязі 10,00, кВт, у квітні 2021 року – в обсязі 19 359,00 кВт, у січні 2022 року – в обсязі 5307,00 кВт, у лютому 2022 року – в обсязі 854,00 кВт, в січні 2024 року – в обсязі 4000 кВт, в лютому 2024 року – в обсязі 2629 кВт, в березні 2024 року - в обсязі 470 кВт, підтверджений звітами оператора системи розподілу АТ “Чернівобленерго”, які знаходяться в матеріалах справи, відтак, у нього наявний обов`язок перед позивачем, як постачальником “останньої надії”, розрахуватись у повному обсязі за фактично спожитий обсяг електричної енергії в установлені Договором строки.
За статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.
Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи з умов комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 до Договору (зі змінами) споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також 15% річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
За змістом наведеної норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла в постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Суд установив факт порушення відповідачем зобов`язань по своєчасній оплаті вартості електроенергії у спірному періоді.
Враховуючи порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором, позивач окрім суми основного боргу заявив до стягнення: 9 956,07 грн пені за період з 03.03.21 по 23.02.22, 100 237,00 грн 15 % річних за період з 03.03.21 по 29.05.26 та 74 727,90 грн інфляційних втрат за з 01.03.21 по 29.05.26.
Відповідно до приписів ст. 546 ЦК України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з чч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
За змістом ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п.6.1. Комерційної пропозиції за внесення передбачених умовами Договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, Постачальник має право нарахувати Споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку Постачальника.
Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що обґрунтованою до стягнення буде пеня у розмірі 6277,90 грн, а саме: акт купівлі-продажу електроенергії від 31.12.2021 № 017281: за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 на суму боргу 409184,56 грн.
Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п.7.4. Комерційної пропозиції споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
Розрахунок пені, інфляційних втрат та відсотків річних у спірному періоді арифметично вірний, а тому, з огляду на підтвердження матеріалами справи порушення відповідачем виконання грошових зобов`язань, позов у цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.
Щодо застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) чинники.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Пунктом 14.1. Комерційної пропозиції №3 погоджено, що, керуючись статтею 259 ЦК України, сторони договору домовились встановити в цьому договорі збільшений строк позовної давності: строк загальної позовної давності щодо вимог про стягнення боргу тривалістю п`ять років; строк спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій (штраф, пеня) тривалістю п`ять років.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Водночас, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" визначено, що з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.
Постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 22.04.2020 № 291, від 20.05.2020 № 392, від 17.06.2020 № 500, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 16.06.2021 № 611, від 11.08.2021 № 855, від 22.09.2021 № 981, від 15.12.2021 № 1336, від 23.02.2022 № 229, від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423, від 25.04.2023 № 383 карантин продовжувався на усій території України.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, скасовано.
Поряд із цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, статтю 356) виключено.
Отже, ураховуючи наведені положення закону, а також п. 14.1. Комерційної пропозиції № 5, яким сторони збільшили строк спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій (штраф, пеня) тривалістю п`ять років, беручи до уваги продовження та зупинення строку позовної давності через введення на території України карантину та воєнного стану, у цій справі судом не встановлено, що на момент звернення позивача до суду з позовом (19.06.2026) про стягнення основного боргу та штрафних санкцій, ним пропущено строк спеціальної позовної давності, а відтак і підстав для відмови в позові в частині стягнення пені, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.
Висновок суду узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 (провадження №12-19гс25) (п.п. 86-96).
За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.
Частинами 2, 3 статті 13 ГПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Обов`язок доказування і подання доказів установлений статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
За приписами частин 1, 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Тобто, за змістом статей 13, 74 ГПК України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.
Враховуючи, що відповідач, у порушення статей 525, 526 ЦК України та статті 193 ГК України, договірні зобов`язання не виконав, за спожиту електричну енергію в повному обсязі своєчасно не розрахувався, правомірність вимог позивача не спростував, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.
При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до п. 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, – на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, за рахунок відповідача відшкодовуються судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4217,15 грн.
Керуючись статтями 42, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, частиною 2 статті 178, статтями 233, 238, 241, 247, 251, 252 ГПК України, господарський суд
ВИРІШИВ:
1.Позовні вимоги задовольнити повністю.
2.Стягнути з Комунальної установи Чернігівського обласного центру соціальної адаптації Чернігівської обласної ради (проспект Миру, буд. 116-А, м. Чернігів, 14028, код ЄДРПОУ 43409920) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080, код ЄДРПОУ 19480600) 166 507,78 грн основного боргу, 9 956,07 грн пені, 100 237 грн 15% річних, 74 727,90 грн інфляційних втрат та 4217,15 грн судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.
Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. 
Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України. 

Суддя М.В. Фесюра 

Веб адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Документи по справі можуть бути направлені на адресу суду: пр-т Миру, 20, м. Чернігів, 14000, та на електронну адресу Господарського суду Чернігівської області: Е-mail: inbox@cn.arbitr.gov.ua; тел. канцелярії (099)420-54-50.