ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 684/450/26
Провадження № 22-ц/820/2131/26

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя – доповідач), Гринчука Р.С, П`єнти І.В., 
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 684/450/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах адвокатом Тихонюк Наталією Миколаївною, на ухвалу Старосинявського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2026 року (суддя Гринчук С.М.) про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 зазначав, що 05 листопада 2025 року уклав шлюб із ОСОБА_3 , від якого мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник вказував, що сімейні стосунки з відповідачкою не склалися, вона проживає окремо, а дитина залишилася мешкати разом із ним і перебуває на його повному утриманні, при цьому спір щодо місця проживання дитини відсутній. У зв`язку з цим, посилаючись на приписи статей 141, 180, 183 СК України, заявник просив суд відкрити наказне провадження та стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/2 частини від її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також допустити судове рішення в частині стягнення аліментів за один місяць до негайного виконання.
Ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2026 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Старосинявського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2026 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду і вирішення питання про видачу судового наказу.
Обґрунтовуючи подану скаргу ОСОБА_1 вказує, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу за пунктом 8 частини першої статті 165 ЦПК України. Заявник зазначає, що ним у повному обсязі надано докази виникнення права грошової вимоги, а саме: свідоцтво про народження дитини та докази перебування сторін у шлюбі. Наголошує, що наказне провадження є спрощеною документарною процедурою за безспірними вимогами, а вимогу про стягнення аліментів прямо віднесено до вимог, за якими видається судовий наказ відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України. На думку заявника, покладення на нього обов`язку доводити окремими доказами факт спільного проживання з дитиною фактично перетворює безспірну процедуру на позовне з`ясування обставин.
Крім того, у поданій скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про долучення до матеріалів справи в порядку частини третьої статті 367 ЦПК України нового доказу, який об`єктивно не міг бути поданий до суду першої інстанції, а саме - акта обстеження умов проживання від 31 липня 2026 року, складеного комісією Старосинявської селищної ради за участю посадових осіб органу опіки та піклування. Вказаним актом ОСОБА_1 підтверджує факт постійного проживання малолітньої дитини разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , та створення для дитини належних умов для проживання, виховання і розвитку.
Відзив на апеляційну скаргу та письмова обґрунтована позиція ОСОБА_2 щодо клопотання заявника до апеляційного суду не надходили.
Справа розглядається в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями частини другої статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Вирішуючи клопотання про долучення до матеріалів справи нового доказу, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції виключно у виняткових випадках, якщо учасник справи надав обґрунтовані докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд констатує, що документ, який ОСОБА_1 просить приєднати до матеріалів справи (акт обстеження умов проживання від 31 липня 2026 року), був складений вже після постановлення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення і заявником та його представником не наведено поважних, виняткових та незалежних від волі заявника причин неподання зазначеного доказу до суду першої інстанції під час звернення із заявою про видачу судового наказу. ОСОБА_1 належним чином володів інформацією про предмет та підстави свого звернення, а тому мав об`єктивну можливість своєчасно реалізувати свої процесуальні права та надати суду будь-які належні докази до ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, оскільки заявник не надав обґрунтованих доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а перевірка законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення місцевого суду здійснюється апеляційним судом у межах тих матеріалів і доказів, що були зібрані та досліджені судом першої інстанції, і стадія апеляційного перегляду справи не може використовуватися стороною для виправлення власних процесуальних упущень.
Щодо законності оскаржуваної ухвали.
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у видачі ОСОБА_1 судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції виходив із того, що заява про видачу судового наказу подана до суду з порушенням вимог статті 163 ЦПК України, оскільки долучені до заяви докази не дають можливості встановити у безспірному порядку, що дитина проживає саме з батьком і перебуває на його утриманні, що позбавляє суд можливості перевірити наявність у заявника права вимоги.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Встановлено, що звертаючись із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 зазначив свою адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 (що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, а.с. 6 зворот).
За даними відповіді з реєстру територіальної громади боржник ОСОБА_2 зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8 зворот).
На обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 долучив копії паспортів громадян України та реєстраційних номерів облікових карток платників податків (РНОКПП) свого та боржниці, копію свідоцтва про укладення шлюбу, а також копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03 лютого 2026 року (актовий запис № 5), виданого відділом ДРАЦС Старосинявської селищної ради, згідно з яким батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5-9).
У заяві про видачу судового наказу заявник вказав, що дитина постійно проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, проте на підтвердження вказаних обставин належних та допустимих доказів (зокрема довідки про склад сім`ї, акта обстеження умов проживання чи інших документів про спільне проживання) до заяви не долучив. З наявної у заяві інформації та наданих матеріалів суду не видається можливим встановити у безспірному порядку факт проживання сина саме з батьком та перебування дитини на його утриманні.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови, виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
У відповідності до частини третьої статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
За змістом частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Частиною другою статті 160 ЦПК України визначено, що із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
У постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 359/10050/19 викладено висновок про те, що "обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти".
Таким чином, стаття 183 СК України та стаття 161 ЦПК України пов`язують право на видачу судового наказу про стягнення аліментів саме з проживанням дитини разом із заявником.
Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ОСОБА_1 посилався на те, що дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, проте доказів на підтвердження таких обставин до заяви не долучив.
Вказана обставина позбавляє суд можливості встановити наявність зазначених відомостей станом на день звернення заявника до суду із заявою про видачу судового наказу та, відповідно, позбавляє суд можливості з`ясувати наявність у заявника правових підстав для звернення до суду з такою заявою, а саме - достеменно встановити факт, що дитина проживає разом із ним.
За таких обставин, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що із доданих до заяви матеріалів не вбачається виникнення у ОСОБА_1 права грошової вимоги щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 саме в спрощеному порядку наказного провадження, у зв`язку з чим правомірно відмовив у видачі судового наказу на підставі пункту 8 частини першої статті 165 ЦПК України.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування місцевим судом пункту 8 частини першої статті 165 ЦПК України з огляду на таке.
У розумінні системного аналізу статей 161, 163 ЦПК України та статей 181, 183 СК України, а також з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 359/10050/19, підтвердження факту проживання малолітньої дитини разом із заявником є обов`язковою передумовою виникнення у нього права вимоги на стягнення аліментів у наказному провадженні.
Посилання заявника на те, що наказне провадження є безспірною процедурою і подання свідоцтва про народження є достатнім, не спростовує обов`язку заявника надати докази на підтвердження наявності у нього самого права на таке звернення (факту проживання з дитиною). Покладення на заявника процесуального обов`язку підтвердити належними доказами факт проживання дитини з ним на момент звернення до суду не є перетворенням наказного провадження на позовне, а є дотриманням вимог пункту 4 частини другої статті 163 ЦПК України щодо підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
Колегія суддів також зауважує, що відмова у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 з визначених судом першої інстанції підстав не порушує його права на доступ до правосуддя, оскільки в силу вимог частини першої статті 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Враховуючи зазначене, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, суд - 

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи Акта обстеження умов проживання від 31 липня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Старосинявського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 03 вересня 2026 року.

Судді        А.П. Корніюк

Р.С. Гринчук

І.В. П`єнта