ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026року
м. Київ
справа № 454/1222/22
провадження № 51-972км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
засудженого ОСОБА_5 , 
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), 
прокурора ОСОБА_7 , 
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора    ОСОБА_8 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 01 липня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 12022140000000129 за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
За вироком Сокальського районного суду Львівської області від 01 липня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнуто процесуальні витрати, вирішено долю речових доказів.
Районний суд установив, що ОСОБА_5 07.04.2022 о 22:00 керуючи мотоциклом «Forte FT250-CKA» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись із перевищенням дозволеної швидкості (65 км/год) по вул. І. Франка у с. Хлівчани в напрямку с. Пристань, у порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (п.п. «б» та «д»), 12.3, 12.4, 31.4.1 (п.п. «а») Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався, що вибрана ним швидкість буде безпечною і не створить небезпеки для інших учасників руху, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка стояла нерухомо на проїзній частині дороги.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди останній було завдано тяжких тілесних ушкоджень від яких вона померла на місці.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що належними та допустимими доказами не доведено, що ОСОБА_5 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому перекваліфікував його дії з ч. 3 ст. 286-1 КК на ч. 2 ст. 286 цього Кодексу. 
При перегляді вироку Львівський апеляційний суд ухвалою від 10.12.2024 залишив його без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Постановою Верховного Суду від 07.08.2025 касаційну скаргу прокурора було задоволено частково, скасовано ухвалу апеляційного суду і призначено новий розгляд у цьому суді.
При повторному перегляді вироку Львівський апеляційний суд ухвалою від 27.08.2025 залишив його без змін. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувані судові рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
На обґрунтування своїх вимог зазначає про помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій, що висновок експерта від 04.05.2022 № 1321/2022-т про наявність алкоголю в крові ОСОБА_5 є недопустимим доказом у справі через порушення органом досудового розслідування порядку відбирання та зберігання біологічних зразків для експертного дослідження, оскільки допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 пояснила, що зразки крові засудженого були доставлені для дослідження у закритій пробірці, а порушення температури може вплинути на стан крові не менше ніж через 10 днів, якщо зберігати її у неналежних умовах.
Вказує, що суди обох інстанцій у своїх рішеннях не обґрунтували, яким чином певний проміжок часу, після якого ці зразки крові були доставлені в лабораторію для дослідження, міг вплинути на правильність висновку експерта з урахуванням того, що КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» після відібрання зразків крові зберігає їх з дотриманням усіх необхідних вимог, зокрема і щодо температурного режиму. 
Також не погоджується з висновками цих судів про порушення органом досудового розслідування «Інструкції про виявлення у водіїв алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затверджену Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, оскільки кров у ОСОБА_5 було відібрано поза межами двох годин після ДТП і згідно з поясненнями експерта в суді, з часом вміст алкоголю в крові лише зменшується, що і пояснює розбіжність між висновком експерта (0,52 %) та результатом ОСОБА_11 (1,26 %).
На думку прокурора, надані в суді показання свідка ОСОБА_12 необхідно оцінювати критично, оскільки він є товаришем ОСОБА_5 і під час досудового розслідуванні давав інші показання.
Звертає увагу на те, що серед інших доказів, які підтверджують перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння на час ДТП, судами обох інстанцій залишено результати тесту за допомогою приладу Драгер (1,26 %).
Вважає, що вчинення    ОСОБА_5 злочину в стані алкогольного сп`яніння підтверджено належними і допустимими доказами у справі, а тому перекваліфікація його дій судом ч. 3 ст. 286-1 КК на ч. 2 ст. 286 цього Кодексу є неправильною.
Стверджує, що при повторному перегляді вироку апеляційний суд не усунув порушень допущених судом першої інстанції і не виконав вказівок Верховного Суду викладених у постанові від 07.08.2025. 
Тому, на переконання прокурора, оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Позиція учасників у суді касаційної інстанції
Прокурор у судовому засіданні підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення частково, просила скасувати рішення апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді.
Захисник та засуджений заперечили проти задоволення касаційної скарги і просили залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку про таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, та виходить з обставин провадження встановлених цими судами.
Судові рішення у кримінальному провадженні раніше вже були предметом перевірки Верховного Суду. 
Так, постановою Верховного Суду від 07 серпня 2025 року касаційну скаргу прокурора було задоволено частково, скасовано ухвалу апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягне м`якість призначеного покарання, і призначено новий розгляд у цьому суді. У своєму рішенні Верховний Суд звертав увагу на необхідність ретельної перевірки судом апеляційної інстанції доводів прокурора про помилковість висновків суду першої інстанції про недопустимість як доказу, висновку експерта від 04.05.2022 (яким встановлено, що ОСОБА_5 перебував у стані сп`яніння), а також необхідність належного обґрунтування застосування правил ст. 75 КК. 
За правилами ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції при новому розгляді не дотримався.
В апеляційній скарзі прокурор вказував на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального законуі невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість. У своїх доводах наводив детальну оцінку доказам зібраним у кримінальному провадженні та вказував, що місцевий суд безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 286-1 на ч. 2 ст. 286 КК і просивскасувати вирокмісцевого суду таухвалити новий вирок, яким визнати   ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК і призначити йому покарання у межах санкції зазначеної норми кримінального закону. Водночас питання про повторне дослідження доказів у справі перед судом апеляційної інстанції не ставив.
Апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), що покладає на нього певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів у справі, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Згідно з положеннями ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено правові підстави, з яких подану скаргу визнано необґрунтованою. 
Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушенням.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 27.10.2025 прокурор жодних клопотань не заявляв, підтримав вимоги своєї апеляційної скарги і просив її задовольнити (т. 3, а.к.п. 141-146).
При новому розгляді апеляційний суд, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги прокурора, дійшов висновку про законність рішення місцевого суду та правильність перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 286-1 на ч. 2 ст. 286 КК з урахуванням встановлених цим судом порушень, допущених при відібранні та транспортуванні біологічних матеріалів (крові) засудженого для проведення експертних досліджень.
При цьому апеляційний суд в ухвалі зазначив, що з відповіді керівника комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» (далі - КП) від 26.07.2024 № 2113, в Журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» записів щодо ОСОБА_5 немає, акт огляду та висновок щодо медичного огляду лікарем не складався, в умовах лікарні в період з 08.04.2022 по 02.05.2022 лабораторні дослідження крові на вміст етанолу не проводилися, біологічні матеріали (зразки крові) не зберігалися (т. 2, а.к.п. 98-99).
Також апеляційний суд послався на показання свідка ОСОБА_12 наданих ним під час допиту в суді першої інстанції 06.03.2024, який будучи попередженим про кримінальну відповідальність категорично заперечив вживання алкогольних напоїв у день події як ним, так і ОСОБА_5 (т. 1, а. к. п. 120-123).
Разом із тим, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися обставини з`ясування яких є важливим для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення. 
Як убачається з вироку, у його мотивувальній частині місцевий суд зазначив, що надоведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ДТП в стані алкогольного сп`яніння стороною обвинувачення суду було надано результат тесту проведеного о 22:53 07.04.2022 за допомогою приладу Драгер, згідно з яким у ОСОБА_5 виявлено 1,26% алкоголю (т. 1, а.к.п. 182).
Окрім того, з відповіді керівника комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» від 26.07.2024 № 2113 убачається, що ОСОБА_5 був доставлений до медичного закладу 08.04.2022 о 01:50 де йому було надано необхідну медичну допомогу та госпіталізовано на стаціонарне лікування в нейрохірургічне відділення. Згідно з дихальною пробою на стан алкогольного сп`яніння у  ОСОБА_5 за допомогою апарату «Алкофор 307» встановлено результат 0,47 % (т. 2, а. к. п. 98-99). 
Проте жодної належної оцінки цим доказам та доводам апеляційної скарги прокурора в цій частині суд апеляційної інстанцій у своєму рішенні не дав.
Отже, апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення не перевірив ретельно наведених у ній доводів і не дав на них вичерпних відповідей у своєму рішенні. 
Натомість апеляційний суд в ухвалі, замість ґрунтовного спростування доводів прокурора шляхом аналізу всіх доказів в аспекті статей 84-86, 90 КПК і правильності їх оцінки з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як це передбачено положеннями ст. 94 КПК, по суті виклав у ній зміст вироку місцевого суду та відображені у ньому докази і висновки, формально погодившись із позицією цього суду про необхідність кваліфікації дій  ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК.
Допущені судом апеляційної інстанції порушення ставлять під сумнів обґрунтованість його висновків в оскаржуваному судовому рішенні про правильність виключення місцевим судом з обвинувачення ОСОБА_5 кваліфікуючої ознаки «вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння».
При цьому Суд звертає увагу на те, що відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 03.04.2023 (справа № 537/984/20), під час апеляційного розгляду за апеляційною скаргою прокурора, потерпілого чи його представника з вимогою щодо постановлення нового вироку, за наявності доводів про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та/або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суд апеляційної інстанції має право повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, безвідносно до того чи заявлено клопотання про повторне дослідження доказів.
Окрім того, при новому розгляді апеляційним судом не було виконано вказівок Верховного Суду викладених у постанові від 07.08.2025. 
Допущені судом апеляційної інстанції порушення є істотними у розумінні положень ч. 1 ст. 412 КПК, оскільки вони перешкодили цьому суду ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції.
Оскільки вказані порушення можуть бути усунути судом апеляційної інстанції при новому розгляді з використанням наданих процесуальних можливостей, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу прокурора задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.
При новому розгляді цьому суду необхідно взяти до уваги наведене, з використанням наданих процесуальних можливостей ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, в тому числі шляхом повторного дослідження доказів у кримінальному провадженні, дати на них умотивовані відповіді і ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Задовольнити частково касаційну скаргу прокурора, скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_5 і призначити новий розгляд у цьому суді.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ __________________ __________________ 
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3